ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
07 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №583/5961/25 
Номер провадження 22-ц/816/1953/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Щербаченко М. В. (суддя-доповідач), суддів Сидоренко А. П. , Сізова Д. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2026 року у складі судді Савєльєвої А.І., ухваленого в м. Охтирка Сумської області, 
у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У грудні 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» звернулося до суду з указаним позовом.
Свої вимоги мотивує тим, що 06.04.2021 ТОВ «КОШЕЛЬОК»та ОСОБА_2 уклали договір № 3174516435-304529 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «КОШЕЛЬОК», відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 4000 грн 00 коп. з початковим строком кредитування 12 днів, дисконтною відсотковою ставкою 2,00% на добу за початковий строк кредитування (лояльний період) та базовою процентною ставкою 2,2% на добу за продовження строку користування кредитом. 
Указаний договір був підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором, який був направлений на його номер телефону, указаний під час реєстрації в особистому кабінеті.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку вказав відповідач в особистому кабінеті. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує. Зокрема, до спливу лояльного періоду у 12 днів відповідач не виконав свій обов`язок, не повернув кредит разом із відсотками. Продовжив користуватись кредитом після закінчення лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився на 90 днів з моменту укладення договору. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період з 18 квітня по 16 липня 2021 року, розмір яких обумовлений пунктом 3.8 Договору є законним.
Станом на дату пред`явлення позову утворилася заборгованість у розмірі 12 880 грн 00 коп., що складається із заборгованості за сумою кредиту - 4000 грн 00 коп.; заборгованості за відсотками за користування позикою – 8880 грн 00 коп.
Посилаючись на указані обставини, Товариство просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3174516435-304529 від 08.04.2021 у розмірі 12880 грн 00 коп. та судові витрати.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2026 року позов ТОВ «КОШЕЛЬОК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованість за договором №3174516435-304529 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 06.04.2021 у розмірі 4960 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, своєчасно кредитні кошти та відсотки не повернув. Суд застосував правила тлумачення contra proferentem щодо умови про строк кредитування та визначив його відповідно до п. 2.1 договору як 12 днів. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми неповернутого кредиту в розмірі 4000 грн та узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів за ставкою 2,0% протягом 12 днів в межах строку кредитування в сумі 960 грн.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
19 березня 2026 року ТОВ «КОШЕЛЬОК» через електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» подало апеляційну скаргу в електронній формі, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням матеріального права, порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2026 року в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем доведено укладення сторонами кредитного договору, що відбулось шляхом ідентифікації відповідача на вебсайті позивача з використанням його особистих даних та виконання відповідачем всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, що не спростовано відповідачем.
У пункті 3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною в розумінні статті 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку кредитування. Таким чином, строк кредитування з 18.04.2021 по 16.07.2021 є погодженим сторонами договору. Позичальник, який не повернув кредит до спливу лояльного періоду ніяким чином не порушив договір, а продовжив користуватися кредитом, але на інших умовах. Відповідна умова договору, зазначена в п. 3.6 договору є обов`язковою для сторін і правомірною в розумінні статті 204 ЦК України, оскільки відсутні відомості про припинення дії указаного пункту договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку. Таким чином, суд не надав оцінки доводам позивача щодо подовження періоду користування кредитом внаслідок настання відкладальної обставини, що є порушенням процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу.
Неправильним вважає висновок суду, що нарахування процентів на підставі пунктів 3.7 та 3.8 договору, свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору. Не погоджується, що пункти договору містять два строки кредитування та це призводить до неправильного розуміння цих умов позичальником. 
Крім того, вважає, що поведінку відповідача не можна вважати добросовісною, оскільки відповідач, отримавши гроші від позивача, жодного разу не вчинив дій спрямованих на погашення заборгованості.
Висновок суду про завищення витрат на правничу допомогу не підтверджений жодними доказами. Розмір гонорару не є завищеним. Вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 10 000 грн були доведені, вони пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, позивачем дотримані критерії розумності їх вартості.
Судове рішення місцевого суду в частині позовних вимог, які було задоволено, в апеляційному порядку не оскаржується та відповідно в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Узагальнені доводи та заперечення відзиву на апеляційну скаргу 
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
06.04.2021 між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та ОСОБА_2 в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодаця укладений договір № 3174516435-304529 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 4000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. (а.с. 10 на звороті - 14). 
Згідно з умовами договору кредит надається строком на 12 днів (Лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця (п. 2.1 договору). 
Пунктом 2.4 договору визначено, що кредит надається позичальнику згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заявці.
Відповідно до п. 3.3 договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком платежів, що є додатком до цього договору.
Згідно з Графіком розрахунків, який є додатком № 1 до договору, сукупна вартість кредиту за дисконтною ставкою складає 24% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 960,00 грн (у грошовому вираженні).
Відповідно до п. 3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні статті 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду (п. 3.7); з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 730% річних, що становить 2,0% в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 3.8).
Згідно з п. 4.1.1. Договору, позичальник зобов`язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіку платежів.
На підставі п. 4.1.3. Договору, позичальник зобов`язався у випадку прострочення сплати частини або всі всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення.
Відповідно до довідки АТ «ТАСКОМБАНК» від 03.11.2025 банком 06.04.2021 було здійснено переказ грошових коштів на рахунок НОМЕР_2 в сумі 4000 грн 00 коп., відправник ТОВ «КОШЕЛЬОК (а.с. 20).
Заборгованість відповідача за договором № 3174516435-304529 від 06.04.2021 відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 12 880 грн 00 коп., з яких: 4000 грн – заборгованість за кредитом, 8880 грн – заборгованість за відсотками.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
З матеріалів справи установлено, що договір № 3174516435-304529 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та ОСОБА_2 укладений 06.04.2021 в електронній формі та підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності нарахування відсотків після закінчення лояльного періоду апеляційний суд відхиляє зважаючи на такі мотиви.
Пунктом 2.1 Договору № 3174516435-304529 сторонами був погоджений строк кредитування тривалістю 12 діб, який визначений як «Лояльний період».
При цьому у пункті 2.2 Договору передбачено, що Сторони погодили, що установлений в п. 2.1 Договору строк Лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом.
Водночас пунктом 3.6 Договору передбачено, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні статті 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду (п. 3.7); з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 730% річних, що становить 2,0% в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 3.8).
У матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій, передбачених пунктом 2.2 договору, зокрема, сплати протягом лояльного періоду всіх фактично нарахованих процентів, які б свідчили про продовження строку кредитних правовідносин на умовах договору. При цьому наявність у договорі різних положень щодо строку кредитування та процентної ставки (12 днів за пунктом 2.1 і фактичне «продовження» до 90 днів відповідно до пунктів 3.6, 3.7) не забезпечує однозначного розуміння змісту відповідної умови, зокрема для позичальника як споживача фінансової послуги, що суперечить вимогам частин 3, 4 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованим застосування правила тлумачення contra proferentem, відповідно до якого неясні (двозначні) умови договору тлумачаться проти сторони, яка їх сформулювала, тобто кредитодавця як професійного учасника ринку. З урахуванням цього, строк кредитування у даному випадку підлягає тлумаченню як 12 днів, визначений пунктом 2.1 договору та графіком розрахунків.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (або у разі пред`явлення вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України), а у разі прострочення права кредитора підлягають захисту у порядку частини 2 статті 625 ЦК України.
Отже, після спливу строку кредитування (12 днів) у ТОВ «Кошельок» відсутні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом.
Також колегія суддів зазначає, що невиконання або неналежне виконання боржником грошового зобов`язання не може розглядатися як «відкладальна обставина» у розумінні статті 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до зміни істотних умов договору (строку та процентної ставки) та за своєю суттю набуває характеру санкцій за прострочення.
Таким чином, оскільки право позивача нараховувати відсотки за правомірне користування кредитом припинилось після закінчення строку кредитування, позивачем безпідставно було нараховано відсотки поза межами цього строку у загальній сумі 7920 грн 00 коп. При цьому, вимог про стягнення процентів, передбачених частиною другої статті 625 ЦК України позивач не заявляв. 
За установлених обставин справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача узгодженого сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 2%, нарахованих в межах строку кредитування (12 днів) в сумі 960 грн 00 коп.
Апеляційна скарга фактично зводиться до незгоди з правовою оцінкою умов договору, наданою судом першої інстанції, однак не містить нових доводів чи обставин, які б спростовували правильність висновку про припинення права кредитодавця нараховувати договірні проценти після спливу 12-денного строку кредитування.
З огляду на наведене апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно визначив підстави для часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують.
Щодо доводів заявника апеляційної скарги про розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції апеляційний суд зазначає таке.
Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Відповідно до третьої та четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду у пунктах 139-145 дійшла таких правових висновків: «під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям.»
Позивач в суді першої інстанції просив стягнути з відповідача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за послуги з оформлення додатку до договору про надання правничої допомоги, збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справ та платіжних реквізитів для сплати судового збору, складання позовної заяви, формування додатків до позовної заяви, відправку позову стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє.
Ураховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також ураховуючи, що дана справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, у зв`язку з чим визначив розмір витрат у сумі 4000 грн.
Апеляційний суд звертає увагу, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, обсяг виконаних адвокатом робіт та час витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, визначений судом першої інстанції розмір витрат 4000 грн відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. З врахуванням часткового задоволення позову, суд правильно визначив у відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції 1540 грн 00 коп.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України). 
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись вимогами статей 141, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2026 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  	М. В. Щербаченко	

Судді А. П. Сидоренко 

Д. В. Сізов