МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД 
МІСТА КРИВОГО РОГУ
В И Р О К 
іменем України
Справа № 210/6915/24 
Провадження № 1-кп/210/247/26 
06 травня 2026 року 

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі: 

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , 

прокурора: ОСОБА_3 , 

законного представника малолітньої 
потерпілої: ОСОБА_4 ,

представника малолітньої потерпілої,
- адвоката: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

представника цивільного відповідача, -
ПрАТ «Явір-2000»: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), кримінальне провадження №12024041230001782 від 13 серпня 2024 року, за обвинуваченням, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Красноярськ, Російської Федерації, громадянина України, маючого вищу освіту, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст.89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, 

за правовою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - 

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2024 року, приблизно о 13:06 годині, у світлий час доби, по сухому асфальтному покриттю проїзної частини вулиці Героїв АТО, яка призначена для одностороннього руху, з боку проспекту Металургів в напрямку вулиці Костенко м. Кривого Рогу (Металургійний район) Дніпропетровської області, у середній смузі для руху, рухався технічно справний автомобіль «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить приватному підприємству «Явір-2005», під керуванням водія ОСОБА_6 .

У цей же час, попутно автомобілю «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у крайній лівій смузі для руху, рухався автомобіль «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія, - власника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у салоні якого серед інших пасажирів перебувала малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 

У подальшому водій ОСОБА_6 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, змінив напрямок свого руху, почав перестроюватись у крайню ліву смугу для руху, чим порушив вимоги п.п.1.5; 2.3 (б) і (д); 10.1, 10.3 (ч.1) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»;

- 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

- 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»;

- 10.3. У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.».

Унаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання події, водій ОСОБА_6 , при здійсненні маневру перестроювання у крайню ліву смугу руху допустив зіткнення з автомобілем «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого, малолітній пасажир ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, закритий компресійний перелом тіл Th5, Th6, Th7-1ст, L2, L3-ІІст. без порушення функції спинного мозку, які згідно з висновком експерта за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров?я більше 21 доби.

Згідно з висновком експерта між порушенням ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п.2.3(б) і (д); 10.1, 10.3 (ч.1) Правил дорожнього руху України та настанням наслідків, - спричиненням середньої тяжкості тілесного ушкодження малолітній ОСОБА_8 є прямий причинний зв?язок.

Своїми недбалими діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в ході судового розгляду у судовому засіданні 09 червня 2025 року обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому звинуваченні визнав у повному обсязі, однак зазначив, що не погоджується з долученим до матеріалів справи висновком експерта щодо визначення ступеню тілесних ушкодження неповнолітньої потерпілої. Суду пояснив, що 05 серпня 2024 року, приблизно о 12:00 годині він рухався на службовому автомобілі «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 на виклик по вулиці Димитрова, будинок №60 або №61, вже точно не пам`ятає. Службовий автомобіль на праві власності належав ПП «Явір 2005», він був працевлаштований на ПП «Явір 2000». Службовий автомобіль «Renault Sandero» був наданий йому роботодавцем для користування з березня 2024 року. Службовим автомобілем окрім нього також користувались ще двоє водіїв, які разом з ним перебували у групі. Того дня, керуючи транспортним засобом «Renault Sandero» він вирішив здійснити маневр повороту ліворуч, не переконавшись в безпечності вказаного маневру, відбулося зіткнення з автомобілем «Renault Clio», в результаті чого, транспортний засіб під керуванням іншого учасники пригоди з`їхав та врізався в стовп. Після зіткнення, водій транспортного засобу та пасажири самостійно вийшли з автомобіля, перебували в свідомості, спочатку ніхто не просив госпіталізації. Діти були у свідомості, самостійно пересувались. Автомобіль іншого учасника пригоди не був оснащений дитячим авто кріслом та ремені безпеки ззаду в салоні, що на його думку і призвело до отриманих травм неповнолітньою. Службовий автомобіль був у технічно справному стані, він особисто його перевіряв при прийманні зміни, механік наявний на підприємстві, проте огляд транспортний засобів він проводить не щодня. Підтвердив порушення правил дорожнього руху України та повідомив суду, що дійсно повинен був впевнитись в безпечності маневру, проте цього не зробив. Також повідомив суду, що він запропонував потерпілому 20 000,00грн. для «закриття» питання зі страховими компаніями, однак, представник потерпілого відмовився.

Крім того обвинувачений пояснив суду, що коли користувався службовим автомобілем він підписував довіреність яка надавала йому право користування ним. Договір займу уклав з підприємством, проте не щодо транспортного засобу «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а що іншого автомобіля. Акт приймання-передачі який долучений до матеріалів справи ним не підписувався, підпис на ньому підроблений. В трудових відносин він перебував лише з ПП «Явір 2000». На питання представника потерпілого зазначив, що в момент руху він не бачив чи діти пристебнуті ременями безпеки, доказів того, що ремені безпеки відсутні на задньому сидіння транспортного засобу потерпілого він не має. У вчиненому розкаюється. 

Допитаний в судовому засіданні 09 червня 2025 року законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 пояснив суду, що 05 серпня 2024 року він рухався на належному йому транспортному засобі «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 по вулиці Героїв АТО. На передньому пасажирському сидіння сиділа його дружина, позаду сиділи їх діти старша донька якій 14 років та молодша якій 8 років. Транспортний засіб під його керуванням рухався зі швидкістю 50км/год., можливо навіть і менше. Автомобіль під керуванням обвинуваченого рухалося в середній смузі, потроху почало зрівнюватись з його транспортним засобом і в момент коли автомобіля майже зрівнялись, транспортний засіб під керуванням обвинуваченого вдарив його автомобіль в передню частину. В салоні автомобіля всі були пристебнуті ременями безпеки, молодша донька сиділа в бустері, який був встановлений у зв`язку з віком та вагою доньки, відповідно до ПДР. Після пригоди викликали швидку допомогу, дітей забрали на обстеження до лікарні. У молодшої було діагностовано струс головного мозку та перелом декількох хребців хребта. Лікування молодшої доньки було тривалим, вона була змушена постійно ходити в спеціальному корсеті, на стаціонарному лікуванні донька перебувала приблизно 2-3 тижні. Після того як виписали доньку з лікарня їй призначили носіння корсету, на повторному прийому у лікаря термін носіння корсету було подовжено. Крім молодшої доньки серйозних травм ніхто не отримав. Старша донька отримала забій куприку, після первинного огляду у лікарні її з молодшою донькою відправили додому. Однак, по приїзду додому, молодша донька почала скаржитись на погане самопочуття, вони викликали швидку допомогу яка госпіталізувала доньку до 8 міської лікарні. При обстеженні лікарі діагностували у молодшої доньки перелом декількох хребців хребта та поклали її на стаціонарне лікування. Після дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений з ним особисто не спілкувався, взаємодія відбувалась через його адвоката. Обвинувачений дійсно запропонував 20 000,00грн., він від них відмовився. Дорожньо-транспортна пригода змінила спосіб життя доньки, вона обмежена в своїх діях, не може бігати, гратись, їздити на велосипеді, змушена постійно носити корсет, який доставляє їй дискомфорт. Коли донька була в лікарня до нього телефонував представник ПП «Явір 2000», проте їх дзвінок не був пов`язаний з наміром дізнатись як себе почуває його донька. Більше ніхто не телефонував, допомоги не пропонував, вибачення не просив. Заявлений розмір відшкодування моральної шкоди вважає справедливим, щодо покарання просив призначити максимальне суворе покарання передбачене санкцією вказаної статті. 

Допитана у судовому засіданні 24 вересня 2025 року свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона матір неповнолітньої потерпілої внаслідок дорожньої транспортної пригоди, яка сталась 05 серпня 2024 року. Того дня вони рухались транспортним засобом під керування її чоловіка ОСОБА_4 . Вона знаходилась на передньому пасажирському сидінні, діти сиділи позаду, всі були пристебнуті ременями безпеки. Молодша донька Ксенія сиділа на бустері та була пристебнута пасками безпеки, старша донька сиділа на сидінні та також була пристебнута ременями безпеки автомобіля. Чоловік завжди уважний за кермом. 05 серпня 2024 року, приблизно о 13:00 годині вони рухались по лівій крайній смузі, на середній смузі по напрямку їх руху рухалося авто під керуванням ОСОБА_10 на те, що ОСОБА_11 має намір повернути ліворуч не було жодного. Погода була сонячна, дорожнє покриття сухе. Попереду них рухались автомобілі, однак інтервал між їхнім авто та автомобілем попереду був значним. Транспортний засіб під керуванням ОСОБА_12 рухалося паралельно їх автомобілю. Потім вона відчула сильний удар по її стороні авто, внаслідок якого транспортний засіб відкинуло на бордюр та авто врізалося в стовп. Одразу після пригоди вони з чоловіком вийшли з автомобіля та почали допомагати дітям вийти з салону, старша донька відстебнула власний ремінь безпеки та допомагала відстебнути ремінь безпеки молодшій доньці. Молодша донька скаржилась на біль в шлунку, їх забрали до лікарні. Їх транспортний засіб був у технічно справному стані, вони зупинялись по дорозі на світлофорах, заїжджали на кільце 95 кварталу, проблем жодних не було. Хто викликав швидку допомогу та поліцію вона точно не пам`ятає. В лікарні дітям при первинному огляді у Ксенії нічого не виявили, однак того ж дня після повторного звернення їх зробили рентген та діагностували перелом хребців хребта. Лікування проходили стаціонарне, донька постійно лежала. Потім їх виписали додому, однак призначили носіння корсету, спочатку терміном на 4 місяців, однак, після планового огляду у лікаря термін носіння корсету було подовжено. Після отриманої травми життя Ксенії змінились, вона обмежена в своїх бажаннях, їй заборонено бігати, пригати, активно гратись, в корсеті дитина перебуває постійно, що створює додатковий дискомфорт, влітку корсет натирає, взимку заважає одягнутись. Обвинувачений вживав заходів для відшкодування шкоди, зокрема, відшкодував 5000,00грн. матеріальної шкоди які були понесені на придбання корсету та ліків для доньки. ОСОБА_11 до лікарні не приїздив, вибачення у них не просив. Одразу після пригоди, вийшовши з авто ОСОБА_11 до них не підходив, він стояв позаду їх авто, допомогу не надавав їм, не ставив питання щодо їх стану. 

Допитана у судовому засідання 04 лютого 2026 року свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона працює в ПП «Стаж сек`юріті», представляла підприємство «Явір 2005» за довіреністю. Після пригоди їм зателефонували, попросили виїхати на місце події. Прибувши на місце ДТП вона побачила воді ОСОБА_14 , разом з ним був охоронець, прізвище якого вона не пам`ятає та водій іншого транспортного засобу. За словами учасників пригоди, вона знала, що в іншому авто були пасажири, однак до її приїзду вони були госпіталізовані. Автомобіль «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 був у технічно справному стані, іншої інформації вона не мала. Чи керував хтось інший цим авто їй не відомо. Обставини ДТП їй відомі зі слів ОСОБА_12 , він мав намір здійснити маневр повороту ліворуч в двори, інших обставин вже не пам`ятає. ОСОБА_11 був працевлаштований на ПП «Явір 2000», показання надані на стадії досудового слідства підтримала. 

Відповідно до вимог частини першої, другої статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до пункту шість статті 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторона захисту, у тому числі обвинувачений, з клопотанням про допит свідків не заявляли.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а обов`язок доказування вини покладено на прокурора (ст.91 ч.2 КПК України, ст.92 ч.1 КПК України).

Відповідно до пунктів один-три частини першої статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст.94 КПК України).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Винуватість ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, окрім визнання ним своєї провини також повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження №12024041230001782 від 13 серпня 2024 року, а саме:

- протоколом огляду місця події, складеного 05 липня 2024 року слідчим відділення розслідування злочинів СВ Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_16 за участі понятих, було проведено огляд ділянки дороги м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, за напрямком руху від проспекту Металургів до вулиці Костенка. Транспортний засіб «Renault Sandero», р.н. НОМЕР_1 був розташований на проїзній частині вул. Героїв АТО згідно схеми, Додаток 1. Транспортний засіб «Renault Sandero», р.н. НОМЕР_1 мав локаційні пошкодження у виді пошкодження лівого переднього крила, передніх дверей водія, пошкодження лівого переднього колеса, переднього бамперу. Транспортний засіб «Renault Clio», р.н. НОМЕР_2 мав пошкодження передньої частини транспортного засобу, пошкодження переднього правого крила, пошкодження заднього бамперу. До вказаного протоколу огляду місця події долучено схему та фото таблицю (арк.крим.пров.№11-19);

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , відповідно до якого, власником транспортного засобу «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_4 (арк.крим.пров.№55);

- посвідченням водія серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 (арк.крим.пров.№56);

- копією журналу обліку випадків ДТП по приймальному відділенні КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» ДОР від 01 січня 2020 року, відповідно до запису №75 який складений 05.08.2024р. о 14:05год., ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була доставлено бригадою 103, у зв`язку з зіткненням двох машин, діти пасажири в своїй машині, за кермом був батько, забій передньої стінки живота. Відповідно до запису №76 який складений 05.08.2024р. о 14:10год., ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була доставлено бригадою 103, у зв`язку з зіткненням двох машин чорна НОМЕР_2 , чорна НОМЕР_1 в Металургійному районі, садно надключичної ділянки, забій куприка (арк.крим.пров.№68-70);

- висновком експерта №2044 від 04.11.2024 року, відповідно до якого, на основі судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , враховуючи відомі обставини справи та у відповідності з поставленими перед експертизою питаннями, експерт прийшов до висновку: Питання: Чи маються на тілі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 будь-які тілесні ушкодження, механізм їх утворення, локалізація, ступінь тяжкості, давність виникнення чи відповідає час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, часу зазначеному у даній постанові? Відповідь: У неї малися закрита черепно-чозкова травма: струс головного мозку; закритий компресійний перелом тіл Th5, Th6, Th7-1ст.; L2, L3-ІІст. без порушення функції спинного мозку. Ушкодження виникли від безпосередньої дії тупого твердого предмета (предметів), за механізмом удар (удар-стиснення), який міг мати як обмежену, так і необмежену травмуючу поверхню, або при ударі об такий же предмет (предмети), що могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесним ушкодженням за ознакою тривалого розладу здоров?я, більше 21 доби. П.2.2.2.«Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. Давність виявлених ушкоджень (дані медичних документів) може відповідати 05.08.2024 року. Питання: Чи могли ушкодження спричинені ОСОБА_8 виникнути при обставинах зазначених в постанові та самим потерпілим? Відповідь: Оцінка свідчень потерпілих, обвинувачених, свідків та інших осіб, оцінка умов та обставин спричинення тілесних ушкоджень не входить до компетенції судово-медичного експерта, а є прерогативою судово-слідчих органів (арк.крим.пров.№72-74);

- протоколом огляду документів від 23 серпня 2024 року складеним слідчим відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, капітаном поліції ОСОБА_16 , яким було проведено огляд електронного документу у вигляді відеозапису КО0400_20240805130456_to_20240805130700, та було виявлено, що відео фіксація проводиться з електронної опори, при цьому у лівому верхньому куті зображено дату 05/08/2024 та час 13:04:56 годин. У подальшому виявлено що фіксується проїзна частина вул. Героїв АТО у м. Кривому Розі. Де у подальшому один автомобіль темного кольору при русі у середній смузі для руху змінює напрямок свого руху у лівий бік, по ходу його руху, де допускає зіткнення з другим автомобілем темного кольору, що рухається у крайній лівій смузі для руху їх напрямку (арк.крим.пров.№91);

- висновком експерта №СЕ-19/112-24/13054-ФП від 28.10.2024 року, відповідно до якого, час від моменту зміни напрямку руху автомобіля «Renault Sanderon» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався у середній смузі для руху по вул. Героїв АТО, до моменту зіткнення транспортних засобів, у період часу з 13:06:40 по 13:06:50 (відповідно до графічних покажчиків) становить від 0,63 секунди до 0,73 секунди (арк.крим.пров.№98-105);

- висновком експерта №СЕ-19/112-24/13794-ІТ від 12.11.2024 року, відповідно до якого, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Renault Sandero» ОСОБА_6 перед початком зміни напрямку руху вліво, зі зміною смуги для руху, повинен був діяти відповідно до технічних вимог п.п.2.3.(б) і (д), 10.1. та 10.3.(ч.1) Правил дорожнього руху України, тексти яких приведено в дослідницькій частині. Водій автомобіля «Renault Clio» ОСОБА_4 в даній дорожній ситуації в момент виникнення небезпеки для руху повинен був діяти згідно технічним вимогам п.12.3 ПДР України, текст яких зазначено в дослідній частині. У цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Renault Sandero» ОСОБА_6 мав можливість запобігти виникненню настання даної дорожнього руху України пригоди, виконавши технічні вимоги п.п.2.3.(б) і (д), 10.1. та 10.3.(ч.1) Правил. Водій автомобіля «Renault Clio» ОСОБА_4 в даній ситуації, по заданих вихідних даних, не мав у своєму розпорядженні технічну можливість зупинити керований ним автомобіль «Renault Clio» до місця зіткнення і тим самим не мав можливість уникнути ДТП. У діях водія автомобіля «Renault Sandero» ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п.п.2,3.(б) (д), 10.1. та 10.3.(4.1) ПДР, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв?язку з настанням даної пригоди (арк.крим.пров.№113-115).

Зазначені вище докази винуватості обвинуваченого є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому КПК та Конституцією України.

Щодо твердження обвинуваченого, що травми отримання малолітньою потерпілою, викликані відсутністю обладнаного в транспортному засобі авто кріслі, суд зазначає.

Відповідно до пп.б п.21.11 Правил дорожнього руху України забороняється перевезення дітей, зріст яких менше ніж 150см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім: транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху; спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України дитяча утримуюча система - обладнання, що здатне утримувати дитину в сидячому або нахиленому положенні, яка у разі зіткнення або різкого гальмування транспортного засобу зменшує небезпеку травмування дитини, що в ньому перебуває, шляхом обмеження рухливості її тіла.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 та законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 пояснили суду, що транспортний засіб «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 був обладнаний бустером, на якому сиділа та була пристебнута ременями безпеки малолітня ОСОБА_8 . 

Пунктом 21.15 Правил дорожнього руху унормовано, що характеристики дитячої утримуючої системи повинні відповідати масі та зросту дитини, яка у ній перевозиться. 

Відповідно до класифікації наведеної в Правилах ЄЕК ООН №44 в редакції 04 (ECE R44/04) за класифікацією дитячі утримуючи системи поділяються на групи: група 0 Вага дитини - до 10кг.; група 0+ Вага дитини - до 13кг.; група 1 Вага дитини - від 9 до 18кг.; група 2 Вага дитини - від 15 до 25 кг.; група 3 Вага дитини - від 22 до 36кг. Дитячі автокрісла групи 0 - призначені для дітей від народження до 6-9 місяців і використовуються, як правило, для дитини, яку передбачено перевозити у горизонтальному положенні. В транспортному засобі в основному встановлюється на задньому сидінні боком до напрямку руху. Дитячі автокрісла групи 0+ - призначені для дітей від народження до 12-15 місяців. Встановлюються обличчям проти ходу руху, дитина кріпиться вбудованими внутрішніми ременями безпеки. Дитячі автокрісла групи I - призначені для дітей від 9 місяців і до 5 років. Дитячі автокрісла групи 2 - призначені для віком від 3 до 7 років. Встановлюються обличчям по ходу руху. Автокрісла такої вікової групи називаються «трансформери», тому що після деяких приготувань передбачають перевезення дітей у дуже широкому діапазоні. В таких автокрісла дитина фіксується внутрішніми ременями або столиком безпеки в залежності від конструкції автокрісла. Дитячі автокрісла групи 3 - призначені для дітей 6-12 років. Називаються такі автокрісла бустером. Встановлюються обличчям по ходу руху, дитина в автокріслі фіксується штатним ременем безпеки.

Таким чином, обладнання транспортного засобу «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 бустером для малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій станом на час дорожньо-транспортної пригоди було повних 7 років, відповідає встановленим нормам та стандартам. Обвинуваченим не надано суду доказів відсутності такого бустера у транспортному засобі «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , натомість наявність такого, окрім показів свідків, підтверджується і фото №7 до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.07.2024 року (арк.крим.пров.№19).

Таким чином, після з`ясування обставин, встановлених під час судового слідства, аналізуючи показання обвинуваченого, який провину у вчиненому визнав, законного представника малолітньої потерпілої, свідка та долучені до матеріалів справи докази, зокрема: висновком експерта №СЕ-19/112-24/13794-ІТ від 12.11.2024 року, відповідно до якого, вбачається, що в діях ОСОБА_6 наявна невідповідності вимогам п.п.2,3.(б) (д), 10.1. та 10.3.(4.1) ПДР, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв?язку з настанням даної пригоди; висновком судово-медичної експерти №2044 від 04.11.2024 року, якою підтверджено середній ступень тяжкості тілесних ушкоджень малолітньої потерпілої, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України. 

Суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно зі статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до статті 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Керуючись вимогами ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує що ним вчинено злочин, який відноситься до категорії нетяжких, при цьому є необережним, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме ОСОБА_6 є особою молодого віку, немає міцних соціальних зв`язків, оскільки не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, не працевлаштований, раніше не судимий відповідно до вимог ст.89 КК України, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебував та не перебуває, однак, звертався до лікаря-нарколога з 06.06.2013р. по 02.03.2020р. Провину у вчиненому визнав.

Згідно досудової доповіді, складеної Інгулецьким районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, орган пробації дійшов висновку, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній показник ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільненню правопорушника від відбування покарання з виправдування, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язку згідно п.2 ч.3, п.4 ч.3 ст.76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 

До обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом також не встановлено. 

В той же час, суд бере до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке є необережним, нетяжким злочином, та характер допущених обвинуваченим ОСОБА_6 порушень вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких наступили суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння малолітній потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Підстави для застосування ст.69 КК України відсутні.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.286 КК України.

Однак, оскільки перевиховання і виправлення ОСОБА_6 цілком можливе без ізоляції від суспільства, то його допустимо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши випробувальний термін та зобов`язати щомісячно з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого ОСОБА_6 права керування транспортними засобами та враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 зі змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд бере до уваги те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, малолітній потерпілій спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, обвинуваченим ОСОБА_6 даний злочин вчиненого з необережності, в якому він свою вину визнав. Однак, обвинувачений ОСОБА_19 допустив грубі порушення Правил дорожнього руху, а саме не обрав безпечної швидкості руху для безпечного керування та контролю над транспортним засобом та не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися та внаслідок чого, малолітній пасажир отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Також суд зазначає, що закон України про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, діяльність яких, пов`язана з користуванням таким правом.

При цьому, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б у достатній мірі підтвердили той факт, що професійна діяльність ОСОБА_6 пов`язана з використанням ним транспортного засобу, відповідно до характеристики від 24.03.2025 року комерційного директора ТОВ «Ерікс» ОСОБА_6 працював менеджером з продажу на вказаному підприємстві.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таке покарання на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

Під час судового розгляду представником законного представника, який діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_5 , було подано цивільний позов до ОСОБА_6 та Приватного підприємства «Явір-2000», уточнивши його представник просив суд стягнути з Приватного підприємства «Явір-2000» на користь ОСОБА_4 , який є законним представником і діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , в порядку відшкодування моральної шкоди 100 000,00грн., та в порядку відшкодування матеріальної шкоди 4797,75грн., та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , який є законним представником і діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн. 

В обґрунтування позову представник зазначив, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення завдало потерпілій значної матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на вимоги ст.ст.1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України вказував, що оскільки обвинувачений ОСОБА_6 на момент ДТП працював у ПП «Явір-2000», транспортний засіб яким керував обвинувачений під час виконання трудових обов`язків належить ПП «Явір-2000», а отже тягар відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеною небезпеки, покладається на ПП «Явір-2000». 

Потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні в медичному закладі в період з 05.08.2024 року по 20.08.2024 року, що підтверджується її випискою з медичної картки та понесені витрати реабілітацію після лікування: 05.08.2024 року сплачено 84,00грн., 06.08.2024 року - 802,90грн., 07.08.2024 року - 468,65грн., 17.08.2024 року - 686,20грн., 17.08.2024 року - 2679,00грн., 27.08.2024 року - 77,00грн.

Представник Приватного підприємства «Явір-2000» подав до суду відзив на цивільний позов, в якому зазначив, що ОСОБА_6 працював водієм автотранспортних засобів в ПП «Явір-2000» з 31 серпня 2020 року по 09 вересня 2024 року. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого Центром 5341 від 11.08.2017 року, транспортний засіб марки «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, 05.08.2024 року, перебував у власності ПП «Явір-2005». На момент вчинення ДТП транспортний засіб знаходився в користуванні ОСОБА_6 на підставі договору позички, укладеного з ПП «Явір-2005» від 20.07.2024 року. Автомобіль не перебував у власності або користуванні ПП «Явір-2000».

Також зазначив, що згідно п.5.2 Договору позички (безоплатного користування транспортним засобом) від 01 січня 2024 року користувач несе особисту майнову відповідальність і самостійно відшкодовує у повному обсязі вартість робіт з ліквідації наслідків ДТП, що сталось з вини користувача протягом дії цього договору. 

Як передбачено ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана злочином, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст.ст.128, 129 КПК України, цивільний позов особи, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, не врегульовані КПК України, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ст.91 КПК України, доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-108цс13, підтриманою у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі №501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі №534/872/16-ц, від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18.

Так відповідно до Наказу №142-К від 31.08.2020 року в.о. генерального директора Приватного підприємства «Явір-2000» ОСОБА_20 , ОСОБА_6 , було прийнято водієм автотранспортних засобів з 01 вересня 2020 року, з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу (а.с.№118).

Відповідно до Наказу №292-К від 09.09.2024 року в.о. генерального директора Приватного підприємства «Явір-2000» ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , водія автотранспортних засобів управління транспорту, було звільнено з 11 вересня 2024 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (а.с.№121).

Перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах з ПП «Явір-2000» у період з 01.09.2020 року по 11.09.2024 року, підтверджується також копією трудової книжки ОСОБА_6 , та не заперечується цивільним відповідачем ПП «Явір-2000».

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов?язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв?язку з виконанням своїх трудових (службових) обов?язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст.1191 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про доведеність перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах з ПП «Явір-2000», на підставі чого шкода, завдана малолітній потерпілій, підлягає стягненню з ПП «Явір-2000».

Не заслуговують на увагу доводи цивільного відповідача про те, що укладений між Приватним підприємством «Явір-2005» та ОСОБА_6 . Договір позички (безоплатного користування транспортним засобом) від 20 липня 2024 року, що на думку цивільного відповідача беззаперечно свідчить про те, що відповідно до п.5.2 вказаного договору відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП покладено на ОСОБА_6 .

Так, відповідно до змісту статей 827, 828 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. Договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторони дотримались вимоги закону і уклали даний договір в простій письмовій формі, оскільки предметом договору був наземний самохідний транспортний засіб, однак вказаний договір не був нотаріально посвідчений.

Проте, із змісту даного договору не вбачається про безоплатність користування транспортним засобом, який переданий у позичку ОСОБА_6 , оскільки сторони договору прямо не домовилися про це в умовах договору і це не випливає із суті відносин між ними (а.с.№124).

Відсутність такої умови договору позички суперечить самій правовій природі такого договору, його істотній умові, а тому такий договір не може вважатися належним та допустимим доказом.

Крім того, вказаний Договір позички не містить відомості про предмет позички за цим Договором, транспортний засіб, реєстраційний номер, рік випуску, номер кузову. Акт прийому-передачі транспортного засобу до Договору позички від 20 липня 2024р. не містить відомості щодо позичкодавця та користувача (а.с.№125).

В судовому засіданні обвинуваченим спростовано факт укладення такого договору та підписання акту приймання-передачі, цивільним відповідачем вказані обставини належними доказами не спростовані. 

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого дитячого травматологічного відділення №6070, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 05.08.2024 року по 20.08.2024 року, з діагнозом закритий компресійний перелом тіл Th5, Th6, Th7-1ст, L2, L3-ІІст. без порушення функції спинного мозку. Лікування: режим пост, харчування, нейросон, гліцин, єл.форез. Відповідно до п.4 рекомендацій зазначено: носіння коректора постави (а.с.№72).

05.08.2024 року сплачено 84,00грн. за Цинтаблусблін, 06.08.2024 року - 802,90грн. за нейроксон, 07.08.2024 року - 468,65грн. сплачено за кальцикер форте та новокаїн, 17.08.2024 року - 686,20грн. за кальцій хлорид та нейроксон, 17.08.2024 року - 2679,00грн. за коректор постави ортопедичний, 27.08.2024 року - 77,00грн. за гліцин (а.с.№75-80).

Заявлений розмір матеріальної шкоди підтверджено матеріалами справи та цивільним відповідачем не спростовано та було відшкодовано обвинуваченим під час слухання справи, що підтверджено представником цивільного позивача у судовому засіданні. 

Згідно ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її завдала.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, як зіткнулися з проблемами. можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

В результаті повного та всебічного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, перевіривши докази, якими підтверджуються заявлені позовні вимоги, суд приходить до наступного.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, глибину душевних страждань неповнолітньої потерпілої, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого, вимоги розумності та справедливості, а також майновий стан цивільного відповідача та приходить до висновку про задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00грн.

Положеннями ст.118 КПК України визначено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Тобто, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України, а положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 цього Кодексу.

Зазначене свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілого. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння.

У свою чергу, частина 1 статті 124 КПК України встановлює, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 16 січня 2025 року по справі №526/2352/21 вказав: «В суді першої інстанції було встановлено, що потерпілим, зокрема, були понесені витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілого, та витрати на проведення експертизи, які згідно наведеної норми процесуального закону є процесуальними витратами та підлягали стягненню з обвинуваченого. Натомість, суд першої інстанції постановив стягнути ці процесуальні витрати з цивільного відповідача КП «Гадяч-Житло», що не відповідає вимогам закону. На це порушення не звернув уваги суд апеляційної інстанції та його не виправив, про що зазначає у касаційній скарзі представник цивільного відповідача».

Таким чином, витрати законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу в сумі 10 000грн. належним чином документально підтверджені приєднаними документами: ордером серії АЕ №1237289 від 08.08.2024 року, Договором про надання правничої допомоги №08/08/24-1 від 08.08.2024 року, актом прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №08/08/24-1 від 08.08.2024 року, квитанцією №01 АО «Приват юрист» від 08.08.2024 року (а.с.№86-90), тому підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Питання про речові докази, необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення: судової фототехнічної експертизи №СЕ-19/112-24/13054-ФП від 28.10.2024 року, у розмірі 3979,50грн., та інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» №СЕ-19/112-24/13794-ІТ від 12.11.2024 року, у розмірі 1591,80грн., в порядку ст.ст.122-124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 02 (двох) років обмеження волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами на 01 (один) рік. 

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 01 (один) рік, зобов`язавши його на підставі ст.76 ч.1 п.п.1, 2 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та згідно зі ст.76 ч.3 п.2 КК України, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Уточнений цивільний позов представника малолітньої потерплої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Приватного підприємства «Явір-2000» про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Явір-2000», код ЄДРПОУ: 31175036, на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є законним представником і діє від імені та в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00грн. (сто тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Речовий доказ, перерахований на арк.крим.пров.№25-26, а саме автомобіль «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_4 , відповідно до розписки від 06 серпня 2024 року, - після набрання вироком законної сили, залишити у останнього за належністю. 

Речовий доказ, перерахований на арк.крим.пров.№32-33, а саме автомобіль «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_13 , відповідно до розписки від 18 вересня 2024 року, - після набрання вироком законної сили, залишити власнику. 

Речовий доказ, перерахований на арк.крим.пров.№92-93, а саме диск DVD-R фірми «Media» білого кольору з написами синього кольору, з відеозаписом КО0400_20240805130456_to_20240805130700, щодо обставин ДТП яке мала місце 05.08.2024 року на проїзній частині дороги вул. Героїв АТО у Металургійному районі м. Кривого Рогу, після набрання виковко законної сили, залишити в матеріалах кримінального провадження №12024041230001782.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави, витрати за проведення судової фототехнічної експертизи №СЕ-19/112-24/13054-ФП від 28.10.2024 року, у розмірі 3979,50грн. (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 50 копійок), та інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» №СЕ-19/112-24/13794-ІТ від 12.11.2024 року, у розмірі 1591,80грн. (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривня 80 копійок), а всього 5571,30грн. (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят одну гривню 30 копійок).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є законним представником і діє від імені та в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , - не обирати.

Матеріали кримінального провадження №12024041230001782 від 13 серпня 2024 року, залишити при обвинувальному акті, справа №210/6915/24, провадження №1-кп/210/247/26.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому, законному представнику малолітньої потерпілої, представнику малолітньої потерпілої, цивільному відповідачу та прокурору копія вироку вручається та направляється негайно після його проголошення.

Повний текст вироку суду складено 06 травня 2026 року. 

Суддя: ОСОБА_1