Справа № 752/8434/25 
Провадження № 2/752/1318/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

10 червня 2026 року місто Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді: Кирильчук І.А.
секретаря судових засідань: Сінчук І.А.,
за участю:
представника позивача - Глущенка Антона Володимировича
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольга Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Азарова Наталя Ігорівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлія Володимирівна, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності,
в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшов позов Київської міської ради (надалі також позивач/КМР) до ОСОБА_1 (надалі також відповідач/ ОСОБА_1 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольга Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Азарова Наталя Ігорівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлія Володимирівна, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності.
В обґрунтування поданого позову представник позивача вказує, що на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 8000000000:79:253:0117 по АДРЕСА_1 було зареєстровано право власності на житловий будинок площею 28,3 кв.м спочатку за ОСОБА_3 , у подальшому - за ОСОБА_2 , а згодом - за ОСОБА_1 . 
Представник позивача посилається на те, що державна реєстрація права власності на житловий будинок площею 28,3 кв.м по АДРЕСА_1 була проведена за відсутності будь-яких документів, що підтверджують законність створення об`єкта нерухомого майна, його прийняття в експлуатацію та присвоєння поштової адреси, тоді як відповідно до листів Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, Департаменту містобудування та архітектури, Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» будь-які відомості щодо реєстрації, введення в експлуатацію, присвоєння адреси чи реєстрації права власності на спірний об`єкт відсутні.
Крім того, представник позивача зазначає, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:253:0117 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, однак Київська міська рада жодних рішень щодо передачі її у власність чи користування ОСОБА_3 , ОСОБА_2 або ОСОБА_1 не приймала, у зв`язку з чим останні не мали права на набуття, відчуження чи державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна, розташованого на вказаній земельній ділянці.
Також представник позивача вважає, що укладені договори дарування та купівлі-продажу є похідними від первинної незаконної реєстрації права власності, а їх укладення було спрямоване на створення штучних підстав для подальшого незаконного набуття права користування земельною ділянкою комунальної власності поза встановленим законом порядком, що, на думку позивача, свідчить про нікчемність таких правочинів як таких, що порушують публічний порядок та спрямовані на незаконне заволодіння майном територіальної громади міста Києва.
З огляду на указані підстави позову, позивач в особі свого представника просив суд:
усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:263:0117, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольги Валеріївни від 01.10.2021 № 60724280, яким зареєстровано право власності на житловий будинок площею 28, 3 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2243774280000) за ОСОБА_1 ; 
усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:263:0117, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом припиненням права власності на житловий будинок площею 28, 3 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2243774280000) за ОСОБА_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа за позовом КМР надійшла в провадження судді Голосіївського районного суду міста Києва Кирильчук І.А.
14 квітня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження за указаною позовною заявою та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, із призначення підготовче засідання у даній справі.
Крім того, указаною ухвалою вирішено витребувати у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) засвідчену у встановленому законодавством порядку паперову або електронну копію реєстраційної справи, яка включає копії документів, на підставі яких прийнято рішення від 01 жовтня 2021 року № 60724280 та проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок площею 28,3 кв. м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2243774280000) за ОСОБА_1 , а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення реєстраційних дій.
29 квітня 2025 року на виконання ухвали суду надійшли копії матеріалів з реєстраційної справи № 2243774280000 на 51 арк. в 1-му прим. 
14 серпня 2025 року Голосіївським районним суд міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду для розгляду по суті на 17 вересня 2025 року.
Проте, 05 листопада 2025 року клопотання представника відповідача - адвоката Лавріна Олексія Вячеславовича про повернення до стадії підготовчого провадження у справі № 752/8434/25 та продовження строку на подання відзиву на позов - задоволено, вирішено повернутися до підготовчої стадії провадження у справі № 752/8434/25, продовжено ОСОБА_1 строк на подачу відзиву на позов до 13 листопада 2025 року включно та відкладено підготовче судове засідання на 09 грудня 2025 року про що постановлено ухвалу суду. 
17 листопада 2025 року на адресу Голосіївського районного суду міста Києва, який 13 листопада 2025 року надісланий засобами поштового зв`язку, надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лавріна О.В.
У поданому відзиві представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лаврін О.В. проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що набув право власності на спірний житловий будинок на законних підставах за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 01 жовтня 2021 року, укладеним з ОСОБА_2 , право власності якої на момент укладення договору було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач вказував, що договір купівлі-продажу є чинним, недійсним не визнавався, а сам він є добросовісним набувачем нерухомого майна. Також представник відповідача зазначав, що положення статті 120 Земельного кодексу України прямо передбачають можливість набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці державної чи комунальної власності, право на яку не оформлено, із подальшим обов`язком набувача звернутися до органу місцевого самоврядування щодо оформлення права користування чи власності на земельну ділянку. На думку представника відповідача, саме земельна ділянка слідує за нерухомим майном, а не навпаки, а тому відсутність оформленого речового права на землю не унеможливлює державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості. Крім того, представник відповідача вказував, що позивачем не доведено неправомірності дій приватних нотаріусів, оскільки реєстраційні дії були вчинені на підставі належних та чинних правовстановлюючих документів, а також не доведено нікчемності договору дарування та договору купівлі-продажу, які не визнавались недійсними у судовому порядку. Представник відповідача вважав безпідставними посилання позивача на статтю 228 ЦК України та порушення публічного порядку, оскільки, на його думку, спірні правочини не були спрямовані на незаконне заволодіння майном територіальної громади, не порушували прав чи свобод інших осіб та не стосувались майна, вилученого з цивільного обороту. Також представник відповідача заперечував доводи представника позивача щодо відсутності об`єкта нерухомого майна, посилаючись на те, що надані позивачем матеріали аерофотозйомки є нечіткими, акт обстеження складений через значний проміжок часу після укладення договору купівлі-продажу, а сам державний інспектор не був уповноважений встановлювати факт існування чи неіснування об`єкта нерухомості. При цьому відповідач зазначав, що факт існування об`єкта підтверджується договором купівлі-продажу та записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які є чинними та не скасованими.
З огляду на викладені у відзиві заперечення, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову Київської міської ради у повному обсязі, посилаючись на те, що право власності ОСОБА_1 на спірний житловий будинок набуте у встановленому законом порядку на підставі чинного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, відповідач є добросовісним набувачем нерухомого майна, а позивачем не доведено ані протиправності дій приватних нотаріусів, ані нікчемності спірних правочинів, ані порушення публічного порядку.
27 листопада 2025 року системою «Електронний суд» до суду надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_4 на відзив представника відповідача, у якій представник позивача зазначала, що не погоджується із доводами відповідача та наполягала на тому, що укладені щодо спірного об`єкта нерухомого майна договори дарування та купівлі-продажу є нікчемними в силу статті 228 ЦК України, оскільки були спрямовані на створення штучних передумов для незаконного заволодіння земельною ділянкою комунальної власності територіальної громади міста Києва поза встановленим законом порядком. Представник позивача вказувала, що такі правочини порушують публічний порядок, оскільки посягають на суспільні та державні інтереси у сфері розпорядження землею як об`єктом права власності Українського народу, а також спрямовані на незаконне набуття права користування земельною ділянкою на позаконкурентних засадах. Також представник позивача зазначала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не були належними власниками спірного майна, а тому не мали права на його подальше відчуження, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу не породжував законних правових наслідків. На думку позивача, державна реєстрація права власності на житловий будинок площею 28,3 кв.м на земельній ділянці комунальної власності фактично обмежує Київську міську раду у здійсненні правомочностей власника земельної ділянки та створює незаконні перешкоди у користуванні й розпорядженні землею територіальної громади міста Києва. 
11 лютого 2026 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольга Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Азарова Наталя Ігорівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлія Володимирівна, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності та призначено справу до судового розгляду по суті. 
У судове засідання 10 червня 2026 року відповідач та його представник не з`явилися. При цьому представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано.
Суд враховує, що неявка відповідача та його представника у дане судове засідання є вже третьою поспіль. Так, судове засідання, призначене на 25 травня 2026 року, було відкладено за клопотанням представника відповідача, як і наступне судове засідання, призначене на 29 травня 2026 року. Водночас у поданому клопотанні про відкладення розгляду справи, призначеної до розгляду втретє на 10 червня 2026 року, представником відповідача не наведено обставин, які б об`єктивно унеможливлювали його участь у судовому засіданні, а також не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та, керуючись положеннями статті 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, його представника та інших учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а причини їх неявки суд визнав неповажними.
У судовому засіданні 10 червня 2026 року представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, посилаючись на незаконність первинної державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна та відсутність такого об`єкта на земельній ділянці.
Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом установлено, що 03 грудня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Кузьменко Ю.В. зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею (кв.м.) 97,4, житловою площею (кв.м.): 60.7 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (а.с. 76).
Підставою для проведення державної реєстрації вказано довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер 02/12/2019, виданий 02 грудня 2019 року, видавник ФОП ОСОБА_6 , технічний паспорт, серія та номер: бн, виданий 02 грудня 2019 року: видавник ОСОБА_6 , а підставою внесення запису вказано: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55596456 від 09 грудня 2020 року, приватний нотаріус Кузьменко Юлія Володимирівна, Київський міський нотаріальний округ.
З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 від 02 грудня 2019 року, виготовлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 замовленням ОСОБА_3 , вбачається, що житловий будинок літ. «А» зазначений як об`єкт 1987 року побудови, загальною площею 97,4 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м. та допоміжною площею 36,7 кв.м. З експлікації приміщень убачається, що до складу будинку входять кухня площею 25,6 кв.м., коридор площею 4,5 кв.м., три житлові кімнати площею 28,0 кв.м., 19,8 кв.м. та 12,9 кв.м., а також санвузол площею 6,6 кв.м. (а.с.63-68).
З інформаційної довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № ПБ-2020 № 1821 від 04 грудня 2020 року, виданої на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Бюро житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрований (а.с. 69).
З довідки ФОП ОСОБА_6 від 02 грудня 2019 року № 02/12/2019 про показники об`єкта нерухомого майна вбачається, що за результатами проведеної технічної інвентаризації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що загальна площа будинку становить 97,4 кв.м., а житлова площа 60,7 кв.м.
Також у довідці зазначено, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 404 від 09 серпня 2012 року садибний будинок літ. «А», який, за відомостями технічної інвентаризації, побудований до 05 серпня 1992 року, не належить до самочинного будівництва та не потребує введення в експлуатацію (а.с. 70).
При цьому, 09 липня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Н.І. та зареєстрований в реєстрі за № 571, відповідно до умов якого дарувальник розуміючи значення свої дій, без будь-якого примушення, як фізичного, так і морального, або внаслідок збігу будь-яких тяжких обставин , подарував, а обдарований прийняв у дар житловий будинок за номером АДРЕСА_1 . Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0798 га, кадастровий номер 8000000000:79:253:0117, земельна ділянка на момент укладення цього договору не приватизована (т. 1 а.с. 79-79а).
Відповідно до пункту 2 договору дарування вказаний житловий будинок належить дарувальнику на праві приватної власності, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 39607884, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2243774280000. 
Вказаний житловий будинок загальною площею 97,4 кв.м., у тому числі житлової площі 60,7 кв.м. (пункт 3 договору дарування). 
Отже, 09 липня 2021 року проведено державну реєстрацію на об`єкт нерухомого майна житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості загальною площею (кв.м.) 97.4, житловою площею (кв.м.) 60.7 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а.с. 85).
Відповідно до довідки про показники об`єкта нерухомого майна від 20 липня 2021 № 20/07/21-16279 вбачається, що за результатами проведеної інвентаризації будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , визначено загальну площу будинку 28,3 кв.м та житлову площу 17,5 кв.м. Також у довідці зазначено, що зміна площі відбулась у результаті проведення опоряджувальних робіт, поточного ремонту, уточнення лінійних розмірів та виправлення арифметичної помилки, при цьому втручання у несучі конструкції та інженерні системи загального користування не зафіксовано (т. 1, а.с. 88).
З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 серпня 2021 року вбачається, що на підставі договору дарування, серії та номер: 571, виданий 09 липня 2021 року, видавник ПН КМНО Азарова Н.І., технічний паспорт серія та номер: бн, виданий 20 липня 2021 року видавник: КМБТІ; довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 20/07/21-16279 виданий 20 липня 2021 року, видавник ТОВ «КМБТІ» проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 28,3 кв.м., житловою площею 17,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 2243774280000), за ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 101). 
01 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 28,3 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2243774280000), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Підставою для здійснення державної реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу серії та № 3099, посвідчений 01 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В., а підставою для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 60724280 від 01 жовтня 2021 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В.
Наведені обставини вбачаються з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 401747653 від 31 жовтня 2024 року, долученого до матеріалів позовної заяви (т. 1, а.с. 31-32).
Так, 01 жовтня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чорногуз О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3099 відповідно до умов якого продавець передає, а покупець приймає у власність належний продавцю на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,3 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м. Житловий будинок, розташований на земельній ділянці, площею 0,0798 га, кадастровий номер 8000000000:79:253:0117, що розташована за адерес: АДРЕСА_1 право власності чи право користування на яку не зареєстровано (т. 1 а.с. 104-105). 
Відповідно до пункту 1 договору купівлі продажу відчужуваний житловий будинок належить продавцю на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 09 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Н.І. за реєстровим номером 571. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 липня 2021 року , номер запису про право власності 42912802, реєстровий номер об`єкта 2243774280000.
Крім того, пунктом 2 договору купівлі продажу погоджено, що продаж вчинено за 532 000 грн, які покупець повність сплатив продавцю до підписання цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця. 
З акту обстеження земельної ділянки № ДК/223-АО/2024 від 22 жовтня 2024 року, складеного державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, вбачається, що проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:79:253:0117, площею 0,0798 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. При цьому в акті зазначено, що інформація щодо державної реєстрації права власності, постійного користування чи оренди земельної ділянки відсутня (т. 1, а.с. 35-39).
Також в акті зазначено, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 28,3 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2243774280000, право власності на який перейшло на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В.
Разом з тим, за результатами проведеного обстеження державним інспектором встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 вільна від забудови, вкрита зеленими насадженнями, а зазначена у державному реєстрі будівля площею 28,3 кв.м. (можливо 38 кв.м.) на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:253:0117 відсутня (не виявлена). Крім того, в акті зазначено, що частина земельної ділянки огороджена парканом суміжної земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні Центральної районної дитячої поліклініки Голосіївського району м. Києва.
З листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100-15217 від 31 жовтня 2024 року, адресованого Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, вбачається, що відповідно до внутрішніх систем обліку інформації Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації поштова адреса об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 не присвоювалась, а будь-яких звернень не надходило (т. 1, а.с. 40).
З листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-10679 від 21 жовтня 2024 року, адресованого Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, вбачається, що відповідно до даних реєстрових книг КП КМР «КМ БТІ» за адресою: АДРЕСА_1 нерухоме майно на праві власності не реєструвалось (т. 1, а.с. 41-43).
З листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва № 073-3214 від 28 жовтня 2024 року вбачається, що за результатами розгляду запиту Департаменту земельних ресурсів щодо надання інформації та копій документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, а також засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна, а саме житлового будинку загальною площею 28,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , Департамент повідомив, що не видавав та не реєстрував документів, які б надавали право на виконання підготовчих чи будівельних робіт за вказаною адресою, а також не приймав в експлуатацію об`єкти будівництва за цією адресою (а.с.44-45).
Статтею 324 ЦК України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.
Такий підхід також вкладений у Європейській хартії місцевого самоврядування 1985 року (ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР), яка передбачає, що органи місцевого самоврядування при вирішенні відповідної частини публічних (суспільних) справ (public affairs) діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення й у правовій системі держав-учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю за органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати (статті 3, 8).
Крім того, з урахуванням статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.
Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України (статті 140 Конституції України).
Відповідно до статті 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави.
Згідно із частиною першою статті 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до статті 142 Конституції України, статті 60 «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів.
Положення статті 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.
Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Київська міська рада, та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За змістом статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Згідно з частинами першою, другоою статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У зазначеній статті визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, а також встановлено їх перелік.
Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України керується змістом самої протиправної дії, її антисоціальним характером, а також значущістю порушених прав і свобод людини та громадянина внаслідок вчинення такого правочину.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 910/4932/19, від 25 березня 2021 року у справі № 911/2961/19, від 31 січня 2024 року у справі № 461/8830/17, від 16 лютого 2024 року у справі № 917/1173/22.
При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо тих, які стосуються суттєвих основ правопорядку.
З огляду на зазначене можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.
Об`єктивна сторона такого правочину вказує на суперечність його нормативно-правовим актам, у яких закріплюються конституційні права та свободи людини і громадянина; право державної, комунальної та приватної власності тощо.
Суб`єктивна ознака правочину, що порушує публічний порядок, полягає у спрямованості дії сторін (сторони) на досягнення протиправного результату, яка вказує на умисне вчинення такого правочину.
Отже, для нікчемного за статтею 228 ЦК України правочину очевидним є те, що особа має намір вчинити такі дії, які є суспільно небезпечними, порушують норми публічного права; зазвичай такі дії цілеспрямовано порушують публічний порядок, тобто особа саме це має на меті, усвідомлює, що її дії насправді не є правочином, а суспільно небезпечним правопорушенням.
Якщо укладення договору мало на меті зловживання або шахрайство (заволодіння чужим майном), це може розглядатися як порушення публічного порядку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено: «Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зробила такий висновок: «Визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
Суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному позивачем.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд звертає увагу на те, що первинна державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 була проведена 03 грудня 2020 року за ОСОБА_3 на підставі технічного паспорта та довідки про показники об`єкта нерухомого майна, виготовлених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 .
Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), в редакції на день виникнення правовідносин (надалі також Порядок № 1127 ), вимагав для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. 
Крім того у наведеному пункту Порядку № 1127 вказано, що документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.
Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 42 Порядку № 1127, чинного на момент проведення первинної державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 , для державної реєстрації права власності на індивідуальний житловий будинок, закінчений будівництвом до 05 серпня 1992 року, подаються технічний паспорт та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. 
Водночас матеріали справи містять лист Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до якого поштова адреса об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 не присвоювалася. 
Отже, первинна державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна була проведена за відсутності документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, подання якого було обов`язковим відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що свідчить про порушення встановленого законодавством порядку проведення державної реєстрації прав та підлягає врахуванню судом при оцінці законності подальших реєстраційних дій і правомірності набуття права власності на спірне майно.
Надалі вказаний об`єкт нерухомості був відчужений шляхом укладення договору дарування від 09 липня 2021 року на користь ОСОБА_2 , після чого на підставі нової технічної документації його площу було змінено із 97,4 кв.м. до 28,3 кв.м.
Водночас матеріали справи не містять будь-яких відомостей про проведення реконструкції, перебудови, знесення частини будівлі чи інших робіт, які б об`єктивно пояснювали зменшення площі житлового будинку. Посилання у довідці від 20 липня 2021 року (а.с. 88) на уточнення лінійних розмірів, виправлення арифметичної помилки та проведення опоряджувальних робіт саме по собі не дає можливості встановити причини настільки істотної зміни характеристик об`єкта нерухомого майна.
Після зміни технічних характеристик об`єкта ОСОБА_2 відчужила його ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 01 жовтня 2021 року, на підставі якого за останнім було зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 28,3 кв.м.
Разом із тим, з акту обстеження земельної ділянки від 22 жовтня 2024 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:253:0117 є вільною від забудови, а житловий будинок площею 28,3 кв.м., право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , на ній відсутній та під час обстеження не виявлений.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією поштова адреса об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 не присвоювалася, а Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва не видавалися та не реєструвалися документи, які б надавали право на виконання будівельних робіт або підтверджували прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Таким чином, досліджені судом докази свідчать про наявність істотних суперечностей щодо самого факту існування об`єкта нерухомого майна, його технічних характеристик та підстав виникнення права власності на нього. 
Суд враховує, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про житловий будинок, який неодноразово був предметом цивільного обороту та щодо якого неодноразово здійснювалися реєстраційні дії. Водночас матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що станом на жовтень 2024 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 будь-який житловий будинок відсутній. При цьому сторона відповідача не надала суду належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин, зокрема доказів фактичного існування спірного об`єкта нерухомого майна на момент розгляду справи. За таких обставин суд доходить висновку про наявність обґрунтованих сумнівів щодо факту існування об`єкта нерухомого майна, право власності на який було зареєстровано.
З огляду на наведене суд доходить висновку, що первинна державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна була проведена з порушенням вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127.
При цьому встановлені судом обставини у своїй сукупності свідчать про те, що здійснення такої реєстрації було спрямоване не на підтвердження існуючого права на реально існуючий об`єкт нерухомого майна, а на створення формальних підстав для виникнення в цивільному обороті об`єкта нерухомого майна, який у подальшому міг виступати предметом цивільно-правових правочинів та підставою для набуття прав на земельну ділянку, на якій він нібито розташований.
Суд враховує, що спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади міста Києва, при цьому будь-які рішення Київської міської ради про передачу цієї земельної ділянки у власність або користування особам, за якими здійснювалася державна реєстрація права власності на будинок, відсутні.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що укладення договору дарування від 09 липня 2021 року та договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2021 року було складовою послідовних дій, спрямованих на створення та подальший цивільний обіг права власності на об`єкт нерухомого майна, існування якого належними та допустимими доказами не підтверджено, з метою створення передумов для подальшого набуття прав на земельну ділянку комунальної власності поза встановленим законом порядком.
За таких обставин суд вважає, що зазначені правочини суперечать інтересам територіальної громади міста Києва як власника земельної ділянки та порушують публічний порядок, а тому відповідно до статті 228 ЦК України є нікчемними.
Щодо позовних вимог скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
В частині першій статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18).
Встановивши нікчемність договору дарування від 09 липня 2021 року та договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2021 року, а також відсутність правових підстав для виникнення та подальшого переходу права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, суд доходить висновку про наявність підстав для припинення зареєстрованих речових прав щодо такого майна.
Згідно з частиною другою статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 жовтня 2021 року) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 жовтня 2021 року) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Згідно із частиною третьою статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Отже, скасування судом державної реєстрації речових обтяжень на нерухоме майно має наслідком повернення у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, на що також спрямований позов представника Київської міської ради. 
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном.
Вимога про визнання недійсними правочинів, скасування рішень про реєстрацію права власності з одночасним припиненням таких прав спрямована на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження земельною ділянкою.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених вимог належними, допустимими доказами, а обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає приписам чинного законодавства України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі частини першої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 6056 грн. 00 коп. (а.с. 18), який підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статями 76-81, часиною першою статті 141, статями 263, 264, 265, ЦПК України, статями 202, 203, 215, 228, 236, 324, 328, 626, 627 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про місцеве самоврядування», суд

у х в а л и в:
Позов Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольга Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Азарова Наталя Ігорівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлія Володимирівна, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності - задовольнити. 
Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:263:0117, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольги Валеріївни від 01.10.2021 № 60724280, яким зареєстровано право власності на житловий будинок площею 28, 3 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2243774280000) за ОСОБА_1 . 
Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:263:0117, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом припиненням права власності на житловий будинок площею 28, 3 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2243774280000) за ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Київська міська рада, код ЄДРПОУ 22883141, адреса: вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:
приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольга Валеріївна, адреса: вул. Саксаганського, буд. 119, офіс 2, м. Київ, 01032.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:
приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Азарова Наталя Ігорівна, адреса АДРЕСА_5 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:
приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлія Володимирівна, адреса: вул. Саксаганського, буд. 119, літера А, приміщення № 1 групи приміщень № 6, м. Київ, 01032.
Повний текст судового рішення складено 22 червня 2026 року.
Суддя          І. А. Кирильчук