ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/3382/24	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:
За позовом Виконуючого обов`язків керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Царичанської селищної ради (Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище Царичанка),
Східного офісу Держаудитслужби (Дніпропетровська обл., м. Дніпро) 
до відповідача-1: Бюджетного (комунального) закладу "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради (Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище Царичанка)
відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (м. Київ)
про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів 

Представники:
прокурор: Масенко А.О.;
від позивача-1: не з`явився;
від позивача-2: Мосіна М.І.;
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: Васільєв В.О.
СУТЬ СПОРУ:
Виконуючий обов`язки керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Царичанської селищної ради та Східного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Бюджетного (комунального) закладу "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут", в якій просить:
- визнати недійсним договір про постачання електричної енергії споживачу №60В200-4099-23-b від 29.12.2023, укладений між Комунальним закладом "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)" Царичанської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут";
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" на користь Бюджетного (комунального) закладу "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради грошові кошти у розмірі 48959,20грн, а з Бюджетного (комунального) закладу "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 48959,20грн стягнути в дохід держави.
Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача-2.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.09.2024.
12.08.2024 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача-1 надійшов лист, в якому відповідач-1 підтримує позовні вимоги прокурора в повному обсязі, а також просить провести розгляд справи без участі представника відповідача-1.
13.08.2024 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника позивача-1 надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог прокурора, в яких позивач-1 підтримує позовні вимоги в повному обсязі.
Також, 16.08.2024 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника позивача-1 надійшли аналогічні письмові пояснення.
19.08.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у позові в повному обсязі.
В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" відсутнє у переліку юридичних осіб згідно з додатком 2 Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)". Також зазначає, що прокурор, обґрунтовуючи позовні вимоги, фактично "прирівняв" персональні санкції, накладені на КБВ учасника, до санкції, що накладається на учасника процедури закупівлі, у виді заборони на здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України "Про санкції". Однак, накладення на КБВ учасника персональних санкцій не є підставою для відхилення тендерних пропозицій. Крім того, у прокурора відсутні процесуальні підстави для представництва інтересів держави в особі Царичанської селищної ради саме у даних правовідносинах з огляду на процесуальний статус вказаного позивача у даній справі та на підставі наданих прокурором доказів. Відповідач-2 переконаний, що замовник не мав права застосовувати пункт 11 частини першої статті 17 Закону "Про публічні закупівлі", підпункт 1 пункту 44, підпункт 11 пункту 47 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", оскільки відсутній факт зазначення у тендерній пропозиції недостовірної інформації.
23.08.2024 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника позивача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача-1.
28.08.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій прокурор заперечує проти наведених у відзиві доводів відповідача-2 та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В своїх поясненнях на заперечення відповідача-2 зазначає, що на підтвердження позовних вимог долучено належні докази, для встановлення обставин, які входять в предмет доказування у даному спорі, а саме: рішення постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №7193-р/пк-пз від 06.12.2022 про відмову в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" на рішення замовника про відхилення його тендерної пропозиції у закупівлі UА-2022-11-03-012010-а.b.1 з підстав зазначення у своїй тендерної пропозиції недостовірної інформації про відповідність вимогам пункт 11 частини першої 1 статті 17 Закону. Зазначеним рішенням, яке є чинним, встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" вимог Закону України "Про публічні закупівлі", що виразилося у поданні недостовірної інформації для участі у процедурі, оскільки наведене товариство є особою, щодо якої застосовані санкції згідно із Законом України "Про санкції".
29.08.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача-2 надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог прокурора, в яких позивач-2 зазначив, що заходи державного фінансового контролю Східним офісом Держаудитслужби, під час яких здійснювались дослідження процедури закупівлі, не проводились, встановлення та документування порушень не відбувалось, у зв`язку з чим Східний офіс Держаудитслужби позбавлений можливості надання пояснення щодо суті позовних вимог.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 відкладено підготовче засідання на 19.09.2024.
04.09.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив прокурора.
В своїх запереченнях зазначає, що як прокурор, так і Антимонопольний комітет України по-своєму тлумачать норму права де вважають накладені санкції на кінцевого бенефіціарного власника такими, що накладені на юридичну особу. Таке тлумачення є не тільки помилковим, а й таким, яке здійснене органом державної влади в якого відсутня компетенція на тлумачення норм права. Окрім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що відповідно до закону України "Про санкції", санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність, тобто, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" санкції застосовані бути не можуть. Враховуючи викладене, беручи до уваги відсутність у рішенні РНБО санкцій відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" та відсутність санкцій про заборону публічних закупівель у Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" у самому Закону України "Про санкції", просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
11.09.2024 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача-1.
19.09.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №904/3382/24 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у іншій справі №918/1043/21.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2024 задоволено клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі №904/3382/24 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у іншій справі №918/1043/21. Зобов`язано сторони повідомити суд про наявність підстав для поновлення провадження у справі.
23.10.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від прокурора надійшло клопотання про поновлення провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду 18.09.2024 завершено розгляд касаційної скарги у подібних правовідносинах у справі №918/1043/21, загальний доступ до повного тексту постанови суду касаційної інстанції у справі №918/1043/21 забезпечено 23.09.2024, у зв`язку з чим, прокурор просить поновити провадження у справі №904/3382/24 та призначити справу до розгляду.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2024 вирішено поновити провадження у справі. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання на 07.11.2024.
31.10.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача-1. Також у наведеній заяві відповідач-1 просить винести рішення на розсуд суду з урахуванням поданих пояснень та заяв.
04.11.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від прокурора надійшли письмові пояснення щодо позову з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 по справі №918/1043/21.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2024 призначено підготовче засідання на 12.11.2024.
11.11.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшли додаткові пояснення по справі.
12.11.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшли письмові пояснення щодо позову з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 по справі №918/1043/21.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2024 відкладено підготовче засідання на 28.11.2024.
27.11.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить зупинити провадження у справі №904/3382/24 до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23 та оприлюднення постанови по цій справі, обставини в якій є подібними обставинам даної справи та від висновків якої залежить правильне вирішення спору у справі №904/3382/24.
Крім того, 27.11.2024 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника позивача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача-1. Також, позивач-1 зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
27.11.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача-1. Також, відповідач-1 просить винести рішення на розсуд суду з урахуванням поданих пояснень та заяв.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2024 відкладено підготовче засідання на 05.12.2024.
03.12.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача-1.
04.12.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача-2 надійшли письмові пояснення з урахуванням клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі, в яких позивач-2 надав свої заперечення проти задоволення наведеного клопотання.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі №904/3382/24.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2024 відкладено підготовче засідання на 17.12.2024.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в засіданні на 14.01.2025.
07.01.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшли додаткові пояснення у справі.
13.01.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить зупинити провадження у справі №904/3382/24 до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23 та оприлюднення постанови по цій справі, обставини в якій є подібними обставинам даної справи та від висновків якої залежить правильне вирішення спору у справі №904/3382/24.
Також, 13.01.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача-1.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 вирішено повернутися до стадії підготовчого провадження для розгляду питання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 задоволено клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі №904/3382/24 до вирішення Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у іншій справі №922/3456/23. Зобов`язано сторони повідомити суд про наявність підстав для поновлення провадження у справі.
09.03.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний Суд" від прокурора надійшло клопотання про поновлення провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначив, що Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 19.12.2025 завершено розгляд касаційної скарги у подібних правовідносинах у справі №922/3456/23. Загальний доступ до повного тексту постанови суду касаційної інстанції у справі №922/3456/23 забезпечено 23.12.2025.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2026 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18.05.2026. Зобов`язано прокурора і сторони надати письмові пояснення з урахуванням постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 по справі №922/3456/23.
12.05.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшли письмові пояснення з урахуванням постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 по справі №922/3456/23.
Крім того, 12.05.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача-1. Також, відповідач-1 просить винести рішення на розсуд суду з урахуванням поданих пояснень та заяв.
15.05.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача-1. Також, позивач-1 зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить винести рішення на розсуд суду.
У судове засідання 18.05.2026 позивач-1, відповідач-1 не забезпечили явку своїх представників, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Прокурор, позивачі і відповідач-1 не надали письмові пояснення з урахуванням постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 по справі №922/3456/23.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 09.06.2026.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що ним були створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У судовому засіданні 09.06.2026 проголошене скорочене рішення суду.
Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача-2 та представника відповідача-2, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
Комунальним закладом "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)" Царичанської селищної ради (далі-споживач) в електронній системі закупівель 23.01.2024 оприлюднено оголошення про закупівлю електричної енергії у Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (далі-постачальник, відповідач-2), очікуваною вартістю становить 94590,32грн, без використання електронної системи (ідентифікатор закупівлі: UA-2024-01-23-006727-a) (а.с. 16 том 1).
В електронній системі закупівель оприлюднено протокол розкриття тендерних пропозицій, у якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим тендерною документацією (а.с. 17, зворотній аркуш 17 том 1).
29.12.2023 між Комунальним закладом "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) "Царичанської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" укладено договір про постачання електричної енергії споживачу від №60В200-4099-23-b (далі – договір).
Відповідно до пункту 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію (код ДК 021:2015 - 09310000-5) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Інформація про об`єкти споживача, постачання електричної енергії на потреби яких здійснюється на умовах цього договору, та точки комерційного обліку, в яких відбувається зміна власника електричної енергії, наведена в заяві-приєднання, яка є Додатком №1 до цього договору. 
Очікуваний обсяг постачання електричної енергії за цим Договором становить: 10033кВт*год (пункт 2.3 договору).
У пункті 5.2 договору сторони погодили, що Ціна за одиницю товару - за 1кВт*год електричної енергії за цим договором складає 9,42792грн з ПДВ, у тому числі:
- ціна електричної енергії (2 клас, ОСР "АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі") - 6,00000грн;
- тариф на послугу з передачі - 0,52857грн;
- тариф на послугу з розподілу (2 клас, ОСР "АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі") -1,32803грн;
- податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії-1,57132грн.
Ціна цього Договору становить 78825,27грн (сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень 27 копійок), крім того, ПДВ -15765,05грн (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень 05 копійок), разом з ПДВ - 94590,32грн (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот дев`яносто гривень 32 копійки).
Цей Договір набирає чинності з моменту підписання, діє в частині постачання електричної енергії з 01.01.2024 до 31.12.2024 року, а в частині виконання зобов`язань Договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (пункт 14.1 договору).
Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.
29.01.2024 між сторонами укладено додаткову угоду №1, якою змінено реквізити споживача у преамбулі договору, а саме, змінено назву споживача з Комунального закладу "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) "Царичанської селищної ради на Бюджетний (комунальний) заклад "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради (далі – відповідач-1).
На виконання умов договору відповідач-2 поставив відповідачу-1 електричну енергію загальною вартістю 48959,20грн, що підтверджується актами приймання-передачі електроенергії: 
- №ТГ384060037 на суму 7353,78грн;
- №ТГ384057891 на суму 11671,76грн;
- №ТГ384038599 на суму 12180,88грн;
- №ТГ384013337 на суму 17752,78грн (а.с. 27-30 том 1).
Споживач сплатив постачальнику 48959,20грн за поставлену електричну енергію, що підтверджується платіжними інструкціями: 
- №180 від 10.05.2024 на суму 7353,78грн; 
- №146 від 12.04.2024 на суму 11671,76грн;
- №89 від 13.03.2024 на суму 12180,88грн;
- №43 від 21.02.2024 на суму 17752,78грн (а.с. 31-34 том 1). 
Як зазначає прокурор, спірний договір укладено з порушенням чинного законодавства України. Указом Президента України №266/2021 від 24.06.2021 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", додатком 1 якого передбачено застосування відповідних санкцій до фізичної особи Фірташа Д.В., який є кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут". Оскільки відповідач-2 умисно вказав недостовірну інформацію у тендерній пропозиції, а відповідачем-1 в порушення постанови Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників", передбачених Законом України "Про публічні закупівлі" не відхилено тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут", цей договір слід визнати недійсним.
Відповідач-2 проти зазначеного заперечує, що і є причиною виникнення спору.
Предметом розгляду у даній справі є визнання недійсним договору про постачання електричної енергії споживачу №60В200-4099-23-b від 29.12.2023, укладеного між Комунальним закладом "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)" Царичанської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут", а також стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" на користь Бюджетного (комунального) закладу "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради грошових коштів у розмірі 48959,20грн, а з Бюджетного (комунального) закладу "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 48959,20грн.
Предметом доказування у даній справі є обставини правомірності укладання договору про постачання електричної енергії споживачу №60В200-4099-23-b від 29.12.2023.
Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1311 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначено у Законі України "Про прокуратуру".
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру", на прокуратуру покладається, зокрема, така функція як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону України "Про прокуратуру", право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (абзаци перший та другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
У свою чергу, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частина четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
Звертаючись з позовною заявою, прокурор зазначає, що на виконання вимог, установлених абзацом 4 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Слобожанська окружна прокуратура листом №66/1-527ВИХ-24 повідомила Царичанську селищну раду про наявні порушення інтересів держави та витребувано інформацію про вжиття заходів щодо усунення таких порушень (а.с. 41, 42 том 1). 
У відповідь Царичанська селищна рада листом №02-11/1456 від 30.05.2024 повідомила прокуратуру про те, що за фактами, які наведені у листі окружної прокуратури, радою направлений запит до Бюджетного (комунального) закладу "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради щодо надання ґрунтовних пояснень з приводу укладеного договору про закупівлю електричної енергії у Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (а.с. 43, зворотній аркуш 43 том 1).
Окрім того, в подальшому селищна рада прохає Слобожанську окружну прокуратуру звернутися з позовом до суду в її інтересах щодо розірвання вищевказаного договору (лист Царичанської селищної ради від 31.05.2024 № 02-11/1477) (а.с. 52 том 1).
Таким чином, з боку уповноваженого органу – Царичанської селищної ради не вжито жодних заходів реагування направлених на визнання договору недійсним.
У зв`язку з чим, Слобожанською окружною прокуратурою попередньо, до пред`явлення позову, листами за №66/1-727ВИХ-24 та №66/1-287ВИХ-24 від 26.07.2024 повідомлено Царичанську селищну раду та Східний офіс Держаудитслужби про прийняття рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову (а.с. 69, 70 том 1).
Згідно з викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 правовою позицією прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
В свою чергу невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Отже, суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. За висновками Великої Палати Верховного Суду прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі №903/19/18 надавши оцінку доводам щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави, а також недостатньої їх обґрунтованості, дійшла висновку, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження.
Враховуючи наведені положення законодавства та висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд прийшов до висновку, що у прокурора наявні передбачені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави, оскільки позивачами, не зважаючи на те, що прокурор в порядку, визначеному статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", звертав їх увагу на порушення інтересів держави, у розумний строк не вжили належних та ефективних правових заходів щодо захисту інтересів держави.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
За частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. 
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.
Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №909/597/21).
Прокурор доводить недійсність договору, як такого, що суперечить вимогам Закону України "Про санкції", Закону України "Про публічні закупівлі".
У статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзацом другим частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
За змістом частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України "Про публічні закупівлі".
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина перша статті 41 Закон України "Про публічні закупівлі").
Постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі - Особливості).
Відповідно до частин першої, другої статті 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Аналогічна за змістом норма містилася у частині першій статті 208 Господарського кодексу України (яка була чинною на час виникнення спірних відносин).
Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).
Отже стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції Цивільного кодексу України, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 стаття 228 була доповнена частиною третьою, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Наслідки, передбачені статтею 228 Цивільного кодексу України не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. 
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абзац другий частини першої статті 216 Цивільного кодексу України). 
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
У частині третій статті 228 Цивільного кодексу України передбачаються зовсім інші правові наслідки:
- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;
- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;
- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;
- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;
- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони за своєю суттю є іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Крім того, суд враховує, що ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання пропорційності при втручанні держави у право власності добросовісного власника.
Так, у справі "AGOSI v. United Kingdom" (рішення від 24.10.1986, заява №9118/80) компанія-заявник оскаржила до Суду конфіскацію належних їй на праві власності золотих монет, які були вилучені митним органом Об`єднаного Королівства після спроби їх незаконного ввезення третіми особами на територію держави. ЄСПЛ аналізує конфіскацію без вироку, і встановлює критерії правомірності втручання: законність, легітимну мету, пропорційність. Навіть якщо особа поводилася неправомірно, держава має довести справедливий баланс. ЄСПЛ зазначив, що при вирішенні питання про повернення майна держава має враховувати поведінку власника - зокрема, чи був він причетний до правопорушення або чи проявив належну обачність. У цій справі ЄСПЛ не виявив порушення статті 1 Першого протоколу. Суд дійшов висновку, що британські органи влади забезпечили справедливий баланс між інтересами суспільства (боротьба з контрабандою) та правами власника, а сама процедура конфіскації не була свавільною.
ЄСПЛ вказував, що в конкретних обставинах цієї справи заявник мав принаймні законні очікування щодо можливості покладатися на договір і виконати його, а також очікувати повернення своєї гарантії, і це може розглядатися, для цілей статті 1 Першого протоколу, як пов`язане з майновими правами, наданими заявнику за договором.
Суд, враховуючи викладений вище висновок ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду, вважає, що у даній справі, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, не буде дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для застосування приписів частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (постачання електричної енергії комунальному підприємству) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводить, стверджуючи про порушення правових та економічних засад держави, принципів, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, а також приписів санкційного регулювання, які мали місце під час проведення закупівлі.
Прокурор не доводить, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/послугу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням спеціальних економічних, інших обмежувальних заходів та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 по справі №922/3456/23 вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Об`єднаною палатою звернено увагу на невідповідність норми частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин першої, другої статті 228 Цивільного кодексу України, які встановлюють, що нікчемним є правочин, який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та частини третьої цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.
Щодо порушення відповідачами норм Закону України "Про публічні закупівлі" при укладанні спірного договору, господарський суд зазначає наступне. 
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої статті 40 цього Закону) в разі, якщо учасник процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у виді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України "Про санкції".
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут", якому належить 100% статутного капіталу в юридичній особі та право голосу в юридичній особі є ОСОБА_1 .
Прокурором у даній справі зазначено, що кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" є громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває під санкціями Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до Державного реєстру санкції, наслідком чого мало бути відхилення замовником тендерної пропозиції відповідача-2 та відмова в участі у процедурі закупівлі.
Відповідно до пункту 30 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" кінцевим бенефіціарним власником для юридичних осіб є будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння). Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи тощо.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про санкції" з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи.
Правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення Ради національної безпеки та оборони України, відповідні принципи та норми міжнародного права (стаття 2 Закону України "Про санкції").
Статтею 4 Закону України "Про санкції" встановлено, що видами санкцій згідно з цим Законом є:
1) блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;
11) стягнення в дохід держави активів, що належать фізичній або юридичній особі, а також активів, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;
2) обмеження торговельних операцій;
3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України;
4) запобігання виведенню капіталів за межі України;
5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань;
6) припинення дії або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, припинення дії чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами;
61) заборона поширення медіа на території України;
7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах;
8) заборона користування радіочастотним спектром України;
9) обмеження або припинення надання електронних комунікаційних послуг і використання електронних комунікаційних мереж;
10) заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом;
11) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України;
12) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом;
13) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави;
14) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави;
15) заборона здійснення Національним банком України реєстрації учасника міжнародної платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент іноземної держави;
16) заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність;
17) запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю;
18) припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони;
19) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності;
20) припинення культурних обмінів, наукового співробітництва, освітніх та спортивних контактів, розважальних програм з іноземними державами та іноземними юридичними особами;
21) відмова в наданні та скасування віз резидентам іноземних держав, застосування інших заборон в`їзду на територію України;
22) припинення дії міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
23) анулювання офіційних візитів, засідань, переговорів з питань укладення договорів чи угод;
24) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення;
241) заборона на набуття у власність земельних ділянок;
242) заборона діяльності на території України;
243) відмова в наданні або скасування дозволу на імміграцію, дії посвідок на постійне чи тимчасове проживання в Україні;
244) примусове повернення або примусове видворення за межі України;
245) заборона демонстрації та використання символіки терористичних організацій і груп, пропагування ідей та програмних цілей таких організацій (груп), блокування доступу до інформаційних ресурсів, які використовуються для зазначених цілей;
25) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.
Перелік видів санкцій, визначений у статті 4 Закону України "Про санкції", не є вичерпним.
Втім, розкриття поняття "інших санкцій" Закон України "Про санкції" не містить.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про санкції" пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.
Заява щодо застосування санкції, передбаченої пунктом 11 частини першої статті 4 цього Закону, подається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, до суду в порядку, визначеному статтею 51 цього Закону.
Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо іноземної держави або невизначеного кола осіб певного виду діяльності (секторальні санкції), передбачених пунктами 1, 2-5, 13-15, 17-19, 241, 25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України, вводиться в дію указом Президента України та затверджується протягом 48 годин з дня видання указу Президента України постановою Верховної Ради України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту прийняття постанови Верховної Ради України і є обов`язковим до виконання.
Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021, введеним в дію Указом Президента України №266/2021 від 24.06.2021 застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком 1 та юридичних осіб згідно з додатком 2.
Відповідно до додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 до Фірташа Дмитра Васильовича застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), а саме:
1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном;
2) обмеження торговельних операцій;
3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення);
4) запобігання виведенню капіталів за межі України;
5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань;
6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами;
7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах;
8) повна заборона заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів;
9) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави;
10) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави;
11) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності;
12) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення;
13) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України ''Про санкції''.
При цьому, судом встановлено, що санкція у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг, згідно із Законом України "Про санкції", рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 до Фірташа Д.В. не застосована.
У додатку 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021, в якому наведений перелік юридичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції), Товариство з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" не вказане.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про санкції" санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, до іноземців, осіб без громадянства, суден, повітряних суден, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність, а санкції у виді позбавлення державних нагород - проти будь-яких нагороджених осіб, зазначених у частині четвертій статті 3 цього Закону.
Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії, позаяк не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а з урахуванням рішення РНБО, уведеним в дію таким Указом, передбачає індивідуалізовані приписи щодо застосування санкцій до конкретних юридичних і фізичних осіб, тобто він адресований цим особам і спрямований на припинення конкретних правовідносин.
Отже, згідно з додатком 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" не включене до переліку юридичних осіб щодо яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), а Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії.
Зазначені обставини свідчать про те, що застосування персонально санкції до фізичної особи Фірташа Д.В., не означає те, що такі санкції є такими, що застосовані до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут", кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 .
При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.12.2024 у справі №922/3275/23, відповідно до якої Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії, позаяк не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а з урахуванням рішення РНБО, уведеним в дію таким Указом, передбачає індивідуалізовані приписи щодо застосування санкцій до конкретних юридичних і фізичних осіб, тобто він адресований цим особам і спрямований на припинення конкретних правовідносин. Такі висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №990/270/23 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №922/1589/22.
Окрім того, відповідно до частин першої та третьої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.
За змістом статті 3 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном та не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.
Суд зазначає, що за відсутності рішення уповноваженого органу про відповідність (ототожнення) спірної санкції у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель "іншим санкціям що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України "Про санкції", у суду відсутні підстави вважати що це "інша санкція", внесена до переліку частини першої статті 4 Закону України "Про санкції".
Враховуючи норми спеціального закону та дискреційні повноваження суб`єктів, які приймають рішення про застосування санкцій - у суду відсутні повноваження здійснювати тлумачення та приймати рішення про те, який саме вид санкції може вважатись "іншою санкцією", у розумінні пункту 25 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції".
Отже, санкції, застосовані персонально до фізичної особи, не можуть бути застосовані до юридичної особи, кінцевим бенефіціарним власником якої є така фізична особа, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" є самостійною юридичною особою та не відповідає за зобов`язаннями свого учасника.
Верховним Судом у постанові від 12.12.2024 у справі №922/3275/23 зазначено, що санкції, застосовані персонально до фізичної особи, не можуть бути застосовані до юридичної особи, кінцевим бенефіціарним власником якої є така фізична особа, оскільки Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" є самостійною юридичною особою та не відповідає за зобов`язання свого учасника.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору про постачання електричної енергії споживачу №60В200-4099-23-b від 29.12.2023, укладеного між Комунальним закладом "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)" Царичанської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут".
З огляду на відмову в задоволенні основної позовної вимоги у суду відсутні правові підстави для задоволення похідної позовної вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" на користь Бюджетного (комунального) закладу "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради грошових коштів у розмірі 48959,20грн, а з Бюджетного (комунального) закладу "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради одержані ним за рішенням суду грошових коштів у розмірі 48959,20грн в дохід держави.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з яким здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатнього обсягу доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами порушення сторонами спірного договору норм Закону України "Про санкції", Закону України "Про публічні закупівлі".
Враховуючи всі вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності вимог прокурора є менш вірогідними, ніж наявні в матеріалах докази на їх спростування, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Стосовно інших доводів прокурора та сторін суд зазначає наступне.
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи прокурора і сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід покласти на Слобожанську окружну прокуратуру.
Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77– 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, –
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позову Виконувача обов`язків керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Царичанської селищної ради та Східного офісу Держаудитслужби до Бюджетного (комунального) закладу "Центр надання соціальних послуг" Царичанської селищної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" визнання недійсним договору про постачання електричної енергії споживачу №60В200-4099-23-b від 29.12.2023, укладеного між Комунальним закладом "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)" Царичанської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" та про стягнення грошових коштів.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 19.06.2026.

Суддя В.О. Татарчук