Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1588/25 
Провадження № 2/376/229/2026
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року Сквирський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Батовріної І.Г.
за участю секретаря Щур Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" до ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Представник ТОВ "Свеа Фінанс" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позову посилається на те, що 21.11.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , було укладено Договір кредиту та страхування № D44.00600.005977526.
Відповідно до умов договору відповідач отримав кредиту у розмірі 25 000,00 грн. строком на 60 місяців зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 20,00 % річних.
Представник позивача вказує, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за вказаним договором, допускаючи прострочення платежів та сплачуючи їх не в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості.
18.10.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , було укладено Договір кредиту та страхування № Z06.00600.005837343.
Відповідно до умов договору відповідач отримав кредиту у розмірі 49 999,00 грн. строком на 60 місяців зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 21,99 % річних.
Представник позивача вказує, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за вказаним договором, допускаючи прострочення платежів та сплачуючи їх не в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості.
25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» ( попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23.
Відповідно до розділу 2 згаданого Договору Факторингу, АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними Договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі боржників. У тому числі, за даним Договором Факторину, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» за договорами № D44.00600.005977526 від 21.11.2019 року та № Z06.00600.005837343 від 18.10.2019 року.
Згідно з розрахунком заборгованості по договору № Z06.00600.005837343 від 18.10.2019 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») станом на дату подачі позову, складає 145 414,02 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 49 736,02 грн.; заборгованість за відсотками – 35 617,27 грн. та заборгованість за іншими процентними платежами – 60 060,73 грн.. 
Згідно з розрахунком заборгованості по договору № D44.00600.005977526 від 21.11.2019 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») станом на дату подачі позову, складає 66 281,17 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 24 470,13 грн.; заборгованість за відсотками – 15 973,54 грн. та заборгованість за іншими процентними платежами – 25 837,50 грн.. 
У добровільному порядку сплатити наявну заборгованість позичальник відмовляється. Тому позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ "Свеа Фінанс" заборгованість за договорами у загальному розмірі 211 695,19 грн. та судові витрати по справі.
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 04.07.2025 р. у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 03.03.2026 р. підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи належним чином, клопотання про розгляд справи у їх відсутність до суду не подавали, про причини неявки суд не повідомили, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву також не надали. 
Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
Враховуючи, що відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, повторно в судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. 
Дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 21.11.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , було укладено Договір кредиту та страхування № D44.00600.005977526 (а.с. 11).
Відповідно до умов договору відповідач отримав кредиту у розмірі 25 000,00 грн. строком на 60 місяців зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 20,00 % річних.
Згідно з ордером – розпорядженням № 1 про видачу кредиту від 21.11.2019 р. АТ «Ідея Банк» перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн. на підставі Договору кредиту та страхування № D44.00600.005977526 від 21.11.2019 р. (а.с. 14).
У супереч умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.
Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором № D44.00600.005977526 від 21.11.2019 р. станом на 25.07.2023 р. заборгованість відповідача перед АТ «Ідея Банк» становить 66 281,17 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 24 470,13 грн.; заборгованість за відсотками – 15 973,54 грн. та заборгованість за іншими процентними платежами – 25 837,50 грн. (а.с. 14 зворот).
З виписки про рух коштів з 21.11.2019 по 25.07.2023 вбачається користування відповідачем кредитними коштами з деталізацією операцій (а.с. 15).
18.10.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , було укладено Договір кредиту та страхування № Z06.00600.005837343 (а.с. 16).
Відповідно до умов договору відповідач отримав кредиту у розмірі 49 999,00 грн. строком на 60 місяців зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 21,99 % річних.
Згідно з ордером – розпорядженням № 1 про видачу кредиту від 18.10.2019 р. АТ «Ідея Банк» перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 49 999,00 грн. на підставі Договору кредиту та страхування № Z06.00600.005837343 від 18.10.2019 р. (а.с. 19).
У супереч умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.
Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z06.00600.005837343 від 18.10.2019 р. станом на 25.07.2023 р. заборгованість відповідача перед АТ «Ідея Банк» становить 145 414,02 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 49 736,02 грн.; заборгованість за відсотками – 35 617,27 грн. та заборгованість за іншими процентними платежами – 60 060,73 грн. (а.с. 19 зворот).
З виписки про рух коштів з 18.10.2019 по 25.07.2023 вбачається користування відповідачем кредитними коштами з деталізацією операцій (а.с. 20).
25.07.2023 р. між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», назву якого в подальшому було змінено на ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-31/23, згідно з якого право грошової вимоги за договорами № D44.00600.005977526 від 21.11.2019 р. та № Z06.00600.005837343 від 18.10.2019 р. перейшло до ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с. 21-27).
Відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 р. змінено найменування ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с. 33).
Відповідно до витягу реєстру боржників № 2 до договору факторингу, що укладений між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс», позивач набув права грошової вимоги до відповідача по договору № D44.00600.005977526 від 21.11.2019 р. у розмірі 66 281,17 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 24 470,13 грн.; заборгованість за відсотками – 15 973,54 грн. та заборгованість за іншими процентними платежами – 25 837,50 грн. та по договору № Z06.00600.005837343 від 18.10.2019 р. у розмірі 145 414,02 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 49 736,02 грн.; заборгованість за відсотками – 35 617,27 грн. та заборгованість за іншими процентними платежами – 60 060,73 грн. (а.с. 32).
Відповідач належним чином не виконував свої зобов?язання, тому у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 211 695,19 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 25.07.2023 р. за договорами № D44.00600.005977526 від 21.11.2019 р. та № Z06.00600.005837343 від 18.10.2019 р. (а.с. 14 зворот, 19 зворот). 
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Таким чином, уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідач, як позичальник, тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
З матеріалів справи вбачається, що укладені відповідачем договори відповідають вимогам закону, умови договорів з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачеві надані.
Окрім того як вбачається з виписки по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відповідач користувалася кредитним коштами та частково погашав наявну заборгованість.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Таким чином, можна зробити висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, провадження № 61-13587св20.
На підтвердження відступлення прав вимоги, позивач надав суду копію договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 року, реєстри боржників № 1, №2 та № 3 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 р. у якому містяться відомості про боржників, номери кредитних договорів та суми заборгованості, витяг з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 р., платіжну інструкцію № 9217 від 26.07.2023 року про оплату за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 р..
Також суд звертає увагу, що згідно з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Аналогічної правової позиції дотримується і КЦС ВС в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц.
У зазначеній постанові ВС зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про перехід права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України.
Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У силу частини 1 статті 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідачем порушувались умови кредитних договорів, кошти на повернення кредиту не сплачувались, що призвело до виникнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам.
Згідно з положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України, визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаними кредитними договорами, відповідачем та його представником по справі суду надано не було, власного контррозрахунку не надано.
У той же час щодо стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями за кредитним договором суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 2 паспорту споживчого кредиту № D44.00600.005977526 від 21.11.2019 р.плата за обслуговування кредитної заборгованості – 2,65 % щомісячно від початкової суми кредиту.
Відповідно до п. 2 паспорту споживчого кредиту № Z06.00600.005837343 від 18.10.2019 р.плата за обслуговування кредитної заборгованості – 2,95 % щомісячно від початкової суми кредиту.
Однак, ні у договорі № D44.00600.005881671 від 29.10.2019 р. ні у договорі № Z06.00600.005837343 від 18.10.2019 р.не міститься умови про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості як і не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договорів, то положення щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2022 у справі №496/3134/19.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У зв`язку з викладеним, відсутні підстави стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості за вищевказаними договорами.
З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у загальному розмірі 125 796,96 грн. за договором № D44.00600.005881671 від 29.10.2019 року у розмірі 40 443,67 грн. з яких: заборгованість за основним боргом – 24 470,13 грн.; заборгованість за відсотками – 15 973,54 грн. та за договором № Z06.00600.005837343 від 18.10.2019 р. у розмірі 85 353,29 грн. заборгованість за основним боргом – 49 736,02 грн.; заборгованість за відсотками – 35 617,27 грн..
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (59,4% ) в сумі 1 508,96 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, на підставі статей 509, 525, 526, 549, 610, 611, 625, 634, 1048, 1054 ЦК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" до ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс", код ЄДРПОУ 37616221 заборгованість у загальному розмірі 125 796 (сто двадцять п?ять тисяч сімсот дев?яносто шість) грн. 96 коп..
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс", код ЄДРПОУ 37616221 судовий збір у розмірі 1 508 (одна тисяча п?ятсот вісім) грн. 96 коп..
У задоволені решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Суддя І.Г. Батовріна