єдиний унікальний номер справи 531/1602/25
номер провадження 2-о/531/3/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді Герцова О. М.,
за участі секретаря Капленко Є. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Карлівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник заявника – адвокат Світлик Яніна Вікторівна, за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Карлівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення, –
ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Світлик Я.В., звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить встановити факт, що батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є померлий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування заяви вказано, що в заявниці – ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син – ОСОБА_4 . При реєстрації народження у свідоцтві про народження ОСОБА_7 в графі «батько» зазначено: ОСОБА_8 , запис здійснено зі слів матері на підставі ст.135 СК України. Оскільки на момент народження сина заявниця не перебувала у шлюбі, прізвище дитини було вказано за матір`ю. Біологічним батьком сина ОСОБА_9 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2019 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували у фактичних шлюбних відносинах, хоча і не проживали разом. Так, ОСОБА_9 приїздила до своєї бабусі в м. Пирятин, де і зустрічалася з ОСОБА_10 . У березні 2022 року ОСОБА_9 народила сина. Варто зазначити, що після народження дитини, ОСОБА_10 сина визнавав, приїздив відвідати заявницю та сина, але офіційно батьківство не визнав. У серпні 2024 року ОСОБА_10 був призваний до лав ЗСУ. Під час служби зв`язок з ОСОБА_9 та сином не переривав, мав намір одружитися з ОСОБА_11 , що підтверджують записи відеодзвінків та переписки. Проте, у жовтні 2024 року зв`язок з ОСОБА_10 перервався. Лише у травні 2025 року стало відомо, що ОСОБА_5 загинув під час участі в бойових діях. Вказане і змусило заявницю звертатися до суду із заявою про встановлення факту батьківства.
Ухвалою суду від 11 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Ухвалою суду від 29.01.2026 року призначено судову медико-генетичну експертизу та зупинено провадження у справі. 
07 квітня 2026 року в зв`язку з надходженням висновку експерта провадження у справі було відновлено та призначено судове засідання.
В судовому засіданні заявниця та її представник-адвокат Світлик Я. В. вимоги, вказані в заяві про встановлення факту батьківства підтримали та просили їх задовольнити.
Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, їх представник-адвокат Шестаков О. В. в судовому засіданні при вирішення справи поклався на розсуд суду.
Заінтересована особа - Карлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - надіслали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, при вирішенні справи поклалися на розсуд суду.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступне.
ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі мати вказано ОСОБА_12 , а в графі батько – ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.04.2022 року.
При реєстрації народження у свідоцтві про народження ОСОБА_7 в графі «батько» зазначено: ОСОБА_8 , запис здійснено зі слів матері на підставі ст.135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00038345687 від 02.02.2023 року.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 03.06.2025 року ОСОБА_12 після реєстрації шлюбу 03.06.2025 року змінила прізвище на « ОСОБА_13 ».
Згідно наданих на огляд фото, на них зображені померлий ОСОБА_5 та їхній син, що підтверджує факти викладені в заяві.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у жовтні 2024 року, про що складено актовий запис про смерть № 225 від 26.05.2025 року, вказана інформація надана відділом ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 23.08.2025 року №221/30.10-35.
Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду №52546 від 25.03.2026, проведеного Медико-генетичним центром «Мама Папа», у якому експерт попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, ймовірність того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є біологічною бабусею та біологічним дідусем дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,9999%.
Також у вказаному висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження зазначено, що в рамках проведених досліджень, ґрунтуючись на генетичних даних, комбінований індекс спорідненості складає 68381290 і вказує на те, що отримані дані в 68381290 разів більш ймовірні, якщо біологічний син передбачуваної бабусі та передбачуваного дідуся, а не будь-який, випадково взятий чоловік, є біологічним батьком дитини. Результати даного аналізу свідчать, що біологічний син передбачуваної бабусі та передбачуваного дідуся може бути біологічним батьком дитини, з ймовірністю 99,999999%.
Надаючи правову оцінку дослідженим доказам з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності наявних у справі доказів у їх сукупності, суд посилається на норми матеріального і застосовує наступні норми процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень статей 76 - 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з положеннями статей 78 - 80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
За змістом ст. 315, 318 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
На вказані умови також звертає увагу Верховний Суд України в роз`ясненнях «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення».
Як роз`яснено в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. The United Kingdom ), п. п. 28 - 36. Series A №18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом».
Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.
Частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Так, законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися із такою заявою, зокрема, таку заяву може подати матір дитини.
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 9 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Верховний Суд у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначив, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34).
Верховний Суд у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 382/2559/15-ц, та від 19 вересня 2018 року у справі № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.
З висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду №52546 від 25.03.2026, проведеного Медико-генетичним центром «Мама Папа», ймовірність того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є біологічною бабусею та біологічним дідусем дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,9999%. Також у вказаному висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження зазначено, що біологічний син передбачуваної бабусі та передбачуваного дідуся може бути біологічним батьком дитини, з ймовірністю 99,999999%.
Вказаний висновок експерта узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, які у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що загиблий ОСОБА_5 є біологічним батьком ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявниця та її представник, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає доведеним факт того, що батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .
На підставі викладеного, керуючись ст.130 СК України, ст.ст.76-81, 258, 259, 263-265, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник заявника – адвокат Світлик Яніна Вікторівна, за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Карлівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити.
Встановити факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер у жовтні 2024 року, по відношенню до сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати ОСОБА_5 батьком ОСОБА_4 .
Зобов`язати Карлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису № 53 від 07.04.2022 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був складений Карлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а саме: відомості про батька: прізвище батька дитини - ОСОБА_14 , ім`я – ОСОБА_10 , по-батькові - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також відносно самого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши: прізвище - ОСОБА_14 , ім`я - ОСОБА_7 , по-батькові - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Герцов