ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2619/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі – ГУ ПФУ в Чернівецькій області, відповідач 2), з урахуванням уточнення позовних вимог, про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Чернівецькій області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; зобов`язати ГУ ПФУ в Чернівецькій області (по місцю проживання позивача) зарахувати період проживання 3 роки станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 30.10.2025, тобто з моменту виникнення права на призначення пенсії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідачем 2 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
Зазначає, що основним документом, що підтверджує право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 28.02.1991 № 796-XII (далі – Закон №796-ХІІ), є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке і засвідчує той факт, що станом на 01.01.1993 позивач проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, а тому має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення, в тому числі і право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.
Окрім того повідомляє, що період з 01.09.1986 по 30.06.1990 навчалася у Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана. На навчання добиралася періодично транспортом, оскільки у гуртожитку не проживала.
Зауважує, що період канікул складав 07 місяців 10 днів, а практика у 1990 році – 1 місяць 28 днів, тобто загальний період проживання у зоні гарантованого (добровільного) відселення третьої категорії. станом на 01.01.1993 складає 03 роки 06 місяців 03 днів.
Враховуючи наведене, уважає рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області протиправним та необґрунтованим, у зв`язку із чим просить позов задовольнити (арк. спр. 1-7, 35-36).
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 31).
На адресу суду 23.03.2026 надійшов відзив від ГУ ПФУ в Чернівецькій області, у якому представник відповідача позовних вимог не визнала та вказала, що документами підтверджено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 – 2 роки 10 місяців 7 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 10.10.1995 по 06.08.1996 згідно трудової книжки, оскільки дата при звільненні з роботи не відповідає даті наказу на звільнення з роботи 20.05.1996.
Уважає, що в діях органу Пенсійного фонду не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, відповідачем 2 вчинено дії згідно вимог законодавства України діючого на час виникнення спірних правовідносин. Позивачем документально не підтверджено право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону №796-ХІІ. (арк. спр. 39-41).
Відповідач 1, ГУ ПФУ у Волинській області, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.
Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи те, що відповідач пред`явлені позовні вимоги не оспорив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у встановлений судом строк не подав, тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.
Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого 10.02.2020 (арк. спр. 15).
Позивач 26.01.2026 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії на підставі статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 55 Закону № 796-XII.
Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).
Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем, провадився за принципом «екстериторіальності» ГУ ПФУ в Чернівецькій області, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так за результатами розгляду документів, доданих до заяви, період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 02 роки 10 місяців 07 днів.
Вказаним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача становить 37 років 03 місяці 27 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 10.10.1995 по 06.08.1996 згідно трудової книжки, оскільки дата при звільненні з роботи не відповідає даті наказу на звільнення з роботи 20.05.1996.
Прийнято рішення в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ відмовити, оскільки заявницею документально не підтверджено право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку (арк. спр. 27).
Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 03.02.2026 №032950013735 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ позивач звернулася з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Підпунктом п`ятим пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (з наступними змінами та доповненнями) (далі – Порядок №22-1) передбачено, що документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Законом №796-ХІІ).
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.
Частинами третьою, четвертою статті 15 Закону №796-ХІІ встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту п`ятого Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (далі – Порядок №51), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
Пунктом 10 Порядку № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.
Разом з цим, пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі - Порядок № 551), передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 551 посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 31.07.2018 у справі №751/2050/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 21.11.2019 у справі №572/47/17 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при вирішенні даної справи.
Судом встановлено, що позивачу 10.02.2020 видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ (арк. спр. 15).
Довідкою, виданою 06.11.2025 Виконавчим комітетом Камінь-Каширської міської ради №16 Черченським старостинським округом Камінь-Каширського району Волинської області №1145 підтверджується, що ОСОБА_1 з 01.01.1986 по вересень 1986; з червня 1990 року по 27.04.1995; з 12.06.1996 по цей час була зареєстрована та постійно проживала в селі Черче Камінь-Каширського району, Волинської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії відповідно до статті 14 (пункту 3) Закону №796-ХІІ (арк. спр. 16).
Так, село Черче Камінь-Каширського району Волинської області, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1986 по 30.06.1990 навчалася в Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана на спеціальності «Викладання в початкових класах загальноосвітньої школи» на денній формі навчання, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 та архівною довідкою виданою Комунальним закладом вищої освіти «Луцький педагогічний коледж» Волинської обласної ради від 03.12.2025 №86 (арк. спр. 17-18).
Разом із тим вказаною архівною довідкою визначено періоди перебування позиваки на канікулах: з 12.01.1987 по 25.01.1987; з 29.06.1987 по 31.08.1987; з 12.01.1988 по 25.01.1988; з 06.07.1988 по 31.08.1988; з 12.01.1989 по 25.01.1989; з 13.07.1989 по 31.08.1989 та з 12.01.1990 по 25.01.1990.
Оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів щодо місця проживання (перебування) ОСОБА_1 під час канікул, а також щодо проходження нею практики у 1990 році, в зоні гарантованого добровільного відселення третьої категорії, тому суд уважає такі доводи позивача недоведеними та безпідставними.
Суд констатує, що зарахування позивачці до стажу періоду перебування на канікулах в селі Черче не гуртуються на правильному застосуванні норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, оскільки Закон № 796-ХІІ передбачає необхідність фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості.
Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 02.10.2024 у справі №500/551/23.
Суд висновує, що постійне місце навчання на денній формі нерозривно пов`язане з її постійним місцем проживанням, відтак період навчання позивача в Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана (місто Луцьк) спростовують факт постійного її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення в цей період.
Наведене узгоджується із постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі №140/6243/24, від 05.12.2024 у справі №140/2714/24, від 01.05.2025 у справі №140/13002/24, від 20.05.2026 у справі №140/2601/25 та інших.
Також суд зауважує, що відстань між містом Луцьк та селом Черче Камінь-Каширського району становить понад 150 кілометрів, що унеможливлює у 1986-1990 роках здійснювати щоденні переміщення позивача, між вказаними населеними пунктами, задля навчання та роботи.
Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою (навчанням) на цій території. 
При цьому в контексті обставин цієї справи, суд також враховує, що оскільки навчання зазвичай є тривалим періодом, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такий період може бути прирівняний до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і врахований під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що він (період навчання) безпосередньо проходив в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання).
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23.
Суд констатує, що з наявних матеріалів справи не прослідковується факт проходження позивачем навчання на території радіоактивного забруднення, тому вказаний період не підлягає зарахуванню до перебування особи на території радіоактивного забруднення.
Відтак, як констатовано судом, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту постійного проживання та (або) її роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.
Дана позиція суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 25.03.2026 у справі №240/322/25.
Поряд із тим, позивач жодним чином не заперечує правомірність не зарахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи з 10.10.1995 по 06.08.1996, а тому підстави для його зарахування також відсутні.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
В сукупності наведеного та з урахуванням встановлених обставин справи і наведених норм чинного законодавства України із застосуванням останньої практики Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позивач не підтвердила належними письмовими доказами своє проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років, відтак не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ, з огляду на що, рішення відповідача ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 03.02.2026 №032950013735 є правомірним, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного рішення та зобов`язання вчинити дії необхідно відмовити повністю. 
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відтак судові витрати позивачу не відшкодовуються.
Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя В.І. Смокович