Справа № 148/2502/24
ВИРОК 
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд
Вінницької області у складі: судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Тульчина кримінальне провадження № 12024020180000327 по обвинуваченню  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Зарічне, Тульчинський район Вінницька область, зареєстрованої, за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої, за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, не одруженої, на утриманні має дитину віком 5 років (з інвалідністю), працюючої на посаді лікаря – акушера – гінеколога КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської міської ради, не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора – ОСОБА_4 , потерпілої – ОСОБА_5 , представника потерпілої - ОСОБА_6 , обвинуваченої – ОСОБА_3 , захисників - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИВ:
Близько 18:00 год 12.09.2024 вона будучи водієм, відповідно до Розділу 16 «Проїзд перехресть» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями (далі ПДР України), керуючи власним, технічно справним автомобілем марки OPEL INSIGNIA номерний знак НОМЕР_1 рухалась по другорядній дорозі та виїжджаючи на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг в напрямку до автошляху Т0222 сполученням Торків - Тульчин - Бершадь, а саме відрізок дороги між населеними пунктами с. Копіївка, Тульчинський район Вінницька область та м. Тульчин, Вінницька область, де допустивши порушення правил дорожнього руху, скоїла дорожньо - транспортну пригоду за наступних обставин. 
Так, згідно ряду вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями встановлено: 
п. 1.3. згідно якого «учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5. згідно якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; 
п. 2.3 б) згідно якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; 
п. 16.3 згідно якого «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;
п. 16.11 згідно якого «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху». 
Дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 «Дорожні знаки», відповідно до якого «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі».
Так, ОСОБА_3 нехтуючи вимогами Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, зокрема п. 16.3 згідно якого «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуванній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні — перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів», п. 16.11 згідно якого «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», та дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу», остання не була достатньо уважна та не стежила належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її можливої зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, тим самим поставивши під загрозу життя та здоров`я інших учасників руху, проявивши злочинну недбалість, не врахувала дорожню обстановку, почала маневр виїзду на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг в напрямку до автошляху Т0222 сполученням Торків — Тульчин - Бершадь, а саме: по проїжджій частині дороги між населеними пунктами с. Копіївка, Тульчинський район Вінницька область та м. Тульчин, Вінницька область, не надала переваги у русі автомобілі марки TOYOTA CAMRY номерний знак НОМЕР_2 , що наближався до зазначеного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, тим самим допустила зіткнення з вказаним автомобілем марки TOYOTA CAMRY номерний знак НОМЕР_3 , хоча мала технічну можливість його попередити.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 пасажир автомобілем марки TOYOTA CAMRY номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: набряку м`яких тканин фаланг лівої верхньої кінцівки, синців в ділянці лівого стегна, лівого колінного суглобу з переходом на гомілку, забою правого плечового суглоба, які відповідно до висновку судово - медичної експертизи по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та перелому променя в типовому місці та шиловидного виростка ліктьової кістки, які відповідно до висновку судово - медичної експертизи по ступеню тяжкості відносяться тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які виникли внаслідок дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) або співудару об нього (-их), можливо 12.09.2024 при ДТП. 
Відповідно до висновку судової інженерно - транспортної експертизи водій автомобіля марки OPEL INSIGNIA номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_3 повинна була діяти згідно з технічними вимогами дорожнього знака 2.1 « Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та п. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху. 
У даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки OPEL INSIGNIA номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 , мала технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, виконавши вимоги дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та п. 16.11 Правил дорожнього руху. 
Обвинувачена ОСОБА_3  в судовому засіданні зазначила, що 12.09.2024 вона від`їхала з с. Зарічне в напрямку м. Тульчин, тобто мала здійснити поворот ліворуч, виїхавши на дорогу побачила автомобіль Тойоту на своїй полосі, потім відчула зіткнення, спрацювали подушки безпеки, після чого обвинувачена вибігла з авто, то побігла до авто Тойота і побачила там дітей. Також, обвинувачена зазначила, що водій їй сказав, що виїхав на зустрічну смугу, тобто на проїзджу частину обвинуваченої. Вину у вчиненні інкримінованого визнала. На утримані має малолітню доньку, яка є інвалідом з дитинства.
Щодо цивільного позову обвинувачена зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме: моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, матеріальну шкоду не визнає. 
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що 12.09.2024 близько 18:00 год. вони їхали по автодорозі на с. Зарічне, за кермом транспортного засобу був її чоловік, збоку на пасажирському сидінні сиділа вона на руках з однорічною дитиною, та на задніх сидіннях були ще двоє дітей її та ОСОБА_9 , які були не пристебнуті паском безпеки. Автомобіль обвинуваченої вони побачили на відстані 40 метрів, який виїхав на їхню слугу, де і відбулось зіткнення. Швидкість автомобіль була приблизно 90-100 км/год, покриття дороги було вологе, йшов дощ.
Також, потерпіла підтримала цивільний позов, зазначила, що після ДТП вона не могла доглядати за дітьми, тому її чоловік не ходив на роботу, та для життя вони брали кошти у борг, у зв`язку з чим, розмір моральної шкоди 200 000 грн.
Свідок ОСОБА_10  під час допиту в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком потерпілої ОСОБА_5 та 12.09.2024 близько 17:40 - 18:00 год, вони рухались з м. Тульчина зі швидкістю 90 км/год та за 100/150 метрів він побачив як з другорядної дороги до головної дороги під`їхав автомобіль коричневого кольору. У подальшому, він продовжив рух і приблизно на відстані 40 м, вказаний автомобіль почав рух на його дорожню смугу і ОСОБА_10 почав гальмувати та подавати звукові сигнали, однак, відбулось зіткнення на його смузі. Після зіткнення автомобіль Опель відкинуло на праву сторону. В автомобілі потерпілих, на передньому пасажирському сидінні, сиділа його дружина ОСОБА_5 з дитиною на руках, та на задньому сидінні ще двоє дітей та ОСОБА_9 , які були не пристебнуті паском безпеки. Після ДТП в дружини почались проблеми зі здоров`ям, постійно турбувала рука після перелому.
Свідок ОСОБА_9  в судовому засіданні пояснив, що в той день, він був в ТЦК і попросив, щоб його односельчани підвезли до с. Рахни-Лісові. Дати точно не пам`ятає, але це було восени, друга половина дня, ближче до вечора. За кермом автомобіля був ОСОБА_11 , на передньому сидінні сиділа останнього дружина з дитиною.
Він помітив авто з правої сторони, з другорядної дороги, потім коли приблизились на відстань десь 40 метрів, і той автомобіль, виїхав на їхню смугу руху, та хотів здійснити поворот ліворуч. Водій ОСОБА_12 здійснив різке гальмування та подав звуковий сигнал, однак зіткнення відбулось на їхній полосі руху. 
Потерпіла отримала тілесні ушкодження правої руки, вона в неї не рухалась. В дітей був шок, він їх тримав на задньому сидінні, вони були перелякані, і у когось із дітей йшла кров з носа.
Також, свідок був присутній під час огляду. На час зіткнення транспортних засобів дорожнє покриття було сухе, вже після ДТП пішов дощ, і на передодні також йшов дощ.
Діти які сиділи позаду були не пристебнуті та без авто крісла.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні надала покази, що подія була восени 2024 року, того дня йшов дощ, це початок осені, приблизно після 17 год., його зупинили працівники поліції, на відрізку дороги біля повороту на с. Зарічне, Тульчинський район, оскільки на цьому місці було ДТП, які саме автомобілі не пам`ятає, одна колір світлий, інша не пам`ятає. Зупинили для того щоб поміряти рулеткою відрізки дороги. Він здійснював вимірювання, а слідчий складав план схему, тобто був понятим. Разом із ним була ще якась жінка, яка також ставила свої підписи на план схемі. В той час, коли його зупинили йшов сильний дощ, до зупинки працівниками поліції дощ тільки починався. Пошкоджені автомобілі були на автодорозі далі ніж поворот на с. Зарічне.
Свідок ОСОБА_14  у судовому засіданні надала покази, що 12.09.2024 у вечірній час близько 17:00 год, вона їхала у м. Тульчин, погода була сонячною. На автодорозі біля повороту на с. Зарічне побачила, що до її приїзду сталось ДТП, самої події не бачила. На місці події побачила ОСОБА_15 , яку давно знає, оскільки остання приводила свою доньку, яка є з певними вадами.
На прохання працівників поліції була понятою, під час огляду місця події, відповідні виміри вносились до план-схеми та протоколу, які відповідають дійсності.
Приблизно через 30 хв, після ДТП почався дощ, і вони вже в цей час робили відповідні заміри автодороги. 
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 (висновок експерта № СЕ-19/102-24/19151-ІТ від 25.09.2024) повідомив, що при проведенні судово-інженерно-транспортної експертизи експертом досліджувались оригінали матеріалів, він рахував технічну можливість водія автомобіля, який рухався по головній дорозі, з врахуванням вологого покриття дороги, так як зазначено в матеріалах. Зупинний шлях автомобіля при вологому покриттю дороги буде довшим, ніж при сухому покриттю, тому, водій TOYOTA CAMRY не мав технічної можливості запобігти ДТП, шляхом застосування своєчасного гальмування. Щодо питання про місце зіткнення автомобілів, експерт повідомив, що в нього експертна спеціальність 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» та дане питання входить до експертної спеціальності 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», якої в даного експерта немає. Також, повідомив, що він спирався на покази обох водіїв щодо достатності видимості з місця водія, оглядовість на висновок експерта не впливає, оскільки, в матеріалах було зазначено на яких відстанях знаходились автомобілі в момент небезпеки. Крім того, на питання щодо завантаження автомобіля TOYOTA CAMRY у висновку вказано – 50% завантаження, експерт повідомив, що при розрахунку завантаження автомобіля є 3 стани завантаження (0%, 50%, 100%) це стандартні вихідні дані, які зазначаються в Методиках проведення судових автотехнічних експертиз, та при розрахунку не враховується сам водій, та враховується завантаженість багажника, тому, виходячи з наданих матеріалів автомобіль TOYOTA CAMRY був завантажений на 50%. 
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 (висновок експерта № СЕ-19/102-25/20370-ІТ від 28.10.2025) повідомив, що встановити більш точно розташування місця зіткнення транспортних засобів з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування не видалось можливим, до зв`язку з відсутністю геометричної прив`язки електроопори 270 до краю проїзної частини та/або ближнього краю перехрестя. 
Згідно матеріалів, які були надані експерту, на схемі огляду місця події, під № 4 зафіксована подряпина, яка починається від лівого краю смуги руху в напрямку до с. Копіївка, це може свідчити, що зіткнення транспортних засобів відбулось перед початком відображення цієї подряпини на асфальтному покритті. За осипом уламків частин автомобілів наразі не можливо встановити, що місце зіткнення було в напрямку до м. Тульчин, зіткнення було в районі напрямку до с. Копіївка. Щодо питання про те, чи містять матеріали справи докази того, що ця подряпина немає відношення до даного ДТП, експерт повідомив, що якщо в протоколі огляду була зафіксована дана подряпина, яка і описана в матеріалах, тому в нього немає підстав вважати, що подряпина на асфальтному покритті не відноситься до даної дорожньо-транспортної пригоди. Більше того, дана подряпина веде до переднього лівого колеса TOYOTA CAMRY і розраховуючи, що сила удару була більше в цю частину, то скоріш за все, подряпина відноситься до даного ДТП. 
Крім показів обвинуваченої, згідно яких вона визнає себе винною, а також потерпілої, свідків, експертів, судом були досліджені надані стороною обвинувачення письмові докази вини обвинуваченої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо реєстрації кримінального провадження № 12024020180000327 від 12.09.2024, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 198 том 1);
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 12.09.2024 (а.с. 199-202 том 1);
- схема місця ДТП (а.с. 203 том 1);
- фототаблиці (а.с. 204-210 том 1);
- висновок експерта № 90 який розпочато 17.09.2024 – завершено 18.09.2024, щодо судово-медичної експертизи ОСОБА_5 , відповідно до якого, потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді: набряку м`яких тканин фаланг лівої верхньої кінцівки, синців в ділянці лівого стегна, лівого колінного суглобу з переходом на гомілку, забою правого плечового суглоба, які відповідно до висновку судово - медичної експертизи по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та перелому променя в типовому місці та шиловидного виростка ліктьової кістки, які відповідно до висновку судово - медичної експертизи по ступеню тяжкості відносяться тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які виникли внаслідок дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) або співудару об нього (-их), можливо 12.09.2024 при ДТП (а.с. 213, 214 том 1);
- висновок експерта № СЕ-19/102-24/18665-ІТ від 09.10.2024, проведено судово-інженерно-транспортну експертизу, відповідно до якого на момент експертного огляду гальмова система автомобіля OPEL INSIGNIA номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля TOYOTA CAMRY номерний знак НОМЕР_2 знаходились у працездатному стані (а.с. 223-229 том 1);
- висновок експерта № СЕ-19/102-24/19151-ІТ від 25.09.2024, проведено судово-інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю 10.1, відповідно до якого водій TOYOTA CAMRY номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_10 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 12.3 ПДР; з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості запобігти ДТП, шляхом застосування своєчасного гальмування. Водій OPEL INSIGNIA номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинна була діяти згідно з технічними вимогами дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та п. 16.3, 16.11 ПДР; Водій ОСОБА_3 мала технічну можливість запобігти ДТП, виконавши вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та п. 16.3, 16.11 ПДР (а.с. 232-235 том 1);
- висновок експерта № 3085 який розпочато 19.09.2024 – завершено 20.09.2024, згідно якого при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_3 , методом газово-рідинної хроматографії, наявність метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (а.с. 242-243 том 1);
- висновок експерта № 3085 який розпочато 19.09.2024 – завершено 20.09.2024, згідно якого при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_3 , методом газово-рідинної хроматографії, наявність метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (а.с. 242-243 том 1);
- висновок експерта № СЕ-19/102-25/20370-ІТ від 28.10.2025, згідно якого проведено судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» та 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження». Водій TOYOTA CAMRY номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_10 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 12.3 ПДР; не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем OPEL INSIGNIA номерний знак НОМЕР_1 шляхом екстреного гальмування, з зупинкою автомобіля TOYOTA CAMRY до смуги руху автомобіля OPEL INSIGNIA, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР. Водій OPEL INSIGNIA номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинна була діяти згідно з технічними вимогами дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та п. 16.3, 16.11 ПДР; Технічна можливість запобігти зіткненню з автомобілем TOYOTA CAMRY у водія OPEL INSIGNIA визначалась у виконанні нею вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки») та п. 16.3, 16.11 ПДР, для виконання яких у неї були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру.
У цій дорожньо-транспортній ситуації, при заданому комплексі вихідних даних, в діях водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_10 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. 
У цій дорожньо-транспортній ситуації, при заданому комплексі вихідних даних, в діях водія автомобіля Opel Insignia ОСОБА_3 , вбачається невідповідність вимог дорожнього знаку дорогу 2.1 (Дати дорогу) та п. 16.11 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору транспортної перебувають в причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-пригоди. 
На момент первинного контакту кут (а) між повздовжньою віссю Camry автомобіля Opel Insignia (номерний знак НОМЕР_1 ) та автомобіля Toyota поздовжньої (номерний знак НОМЕР_2 ) був близький до 147°, при відліку кута від повздовжньої вісі автомобіля автомобіля Тоyota Camry проти ходу годинникової стрілки до Оpel Insignia. 
Першочергово відбулось контактування між виступаючою кутовою частиною переднього бампера автомобіля Оpel Insignia та виступаючою лівою частиною переднього бампера автомобіля Toyota Camry, в процесі подальшої взаємодії транспортних засобів відбулось контактування між переднім лівим колесом автомобіля Оpel Insignia з центральною частиною переднього бампера, підсилювачем переднього бампера та підрамником автомобіля Toyota Camry. В процесі подальшого взаємного проникнення відбувається взаємодія між силовими елементами кузовів транспортних засобів та їх деформація. В подальшому відбулось відкидання автомобіля Opel Insignia із його розворотом за ходом годинникової стрілки до місця кінцевого розташування, при цьому ОСОБА_18 продовжує рух за інерцією залишаючи подряпини на асфальтобетонному покритті та зупиняється у місці кінцевого розташування. 
Зіткнення автомобіля Toyota Camry (номерний знак НОМЕР_3 ) із автомобілем Opel Insignia (номерний знак НОМЕР_1 ) відбулось на автодорозі Т 0222 сполученням м. Тульчин - с. Копіївка, Вінницької області, в районі с. перехрестя Копіївка, з дорогою до с. Зарічне, в межах смуги руху в напрямку руху до с. Копіївка, перед відображенням подряпини дорожнього покриття, яке бере свій початок ближче до лівого краю даної смуги руху (а.с. 56-71 том 2);
Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 , у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у судовому засіданні доведена в повному обсязі і її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій, суд враховує суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, те що остання має на утриманні малолітню дитину, яка є інвалідом з дитинства підгрупа А, що підтверджується медичною документацією, (а.с. 106 -112 том 2), відповідно до характеристики КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської міської ради, ОСОБА_3 з 02.08.2011 по даний час працює лікарем-акушер-гінекологом поліклінічного відділення КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської міської ради, за період роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони, користується авторитетом серед пацієнтів та медичних працівників відділення та лікарні (а.с. 237 том 1), за місцем проживання характеризується позитивно, скарг на неї не надходило (а.с. 238 том 1), раніше не судима (а.с. 239 том 1), у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває (а.с. 240, 241 том 1), згідно висновку експерта № 3085 який розпочато 19.09.2024 – завершено 20.09.2024, при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_3 , методом газово-рідинної хроматографії, наявність метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів – не виявлено (а.с. 242-243 том 1), а також обсяг і характер вчиненого кримінально-караного діяння. 
Згідно досудової доповіді, орган пробації, вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (а.с. 58, 59 том 1).
Обставин, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання судом не встановлено. 
За таких обставин, з метою попередження нових кримінальних правопорушень, виправлення обвинуваченої, з врахуванням вимог ст. 50, ст. 65-67 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу винної та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_3 в межах санкції визначеної ч. 1 ст. 286 КК України, у виді виправних робіт. 
Щодо застосування додаткового покарання необхідно зазначити наступне, що відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Обвинувачена визнала вину у вчиненні кримінального правопорушення щиро кається. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, щире каяття є обставиною, що пом`якшує покарання.
Крім цього, на утриманні обвинуваченої перебуває дитина з інвалідністю з дитинства підгрупа А ( ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 118 том 2) та медичним висновком (а.с. 120 том 2). Стан здоров`я дитини потребує регулярного відвідування медичних закладів та спеціалізованих навчальних установ, що підтверджується відповідною довідкою вчителя-дефектолога від 07.02.2026, про те, що дитина відвідує регулярні корекційно-розвиткові заняття 3 рази на тиждень (заняття з дефектологом та сенсорну інтеграцію), за адресою: вул. Гліба Успінського, 7, м. Вінниця, з 03.09.2022 (а.с 112 том 2), що є віддаленим від місця проживання ( АДРЕСА_2 ) дитини та обвинуваченої, а тому потребує постійного перевезення останньої. Згідно зазначеної довідки дитина має порушення соціалізації та знижені адаптивні здібності у нових місцях, особливо в громадському транспорті (схильність до довготривалих істерик), тому потребує перевезення власним транспортом.
Разом з тим, обвинувачена виховує дитину самостійно, що підтверджується копією рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.02.2022 про розірвання шлюбу (а.с. 113-114 том 2), відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 117 том 2).
Враховуючи відсутність альтернативних способів оперативного транспортування дитини, яка має обмежені можливості у пересуванні, позбавлення обвинуваченої права керування транспортними засобами призведе до порушення інтересів дитини та позбавить її можливості отримувати життєво необхідну медичну допомогу.
ЄСПЛ розглядає право керування як право, що безпосередньо впливає на приватне та сімейне життя людини, а саме: справа «Пантелеєнко проти України»: суд наголошує на принципі пропорційності між втручанням у права особи та метою, якої прагне держава. Позбавлення прав матері, яка є єдиним опікуном дитини з інвалідністю, може бути визнано "надмірним тягарем; справа «М.С. проти України» (щодо інтересів дитини): ЄСПЛ вказує, що при прийнятті будь-якого рішення, яке стосується дітей, найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення. Обмеження мобільності матері, що призводить до погіршення стану здоров`я дитини (неможливість вчасно отримати допомогу), суперечить цьому принципу.
Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 69 КК України, з метою дотримання принципу індивідуалізації покарання та забезпечення найкращих інтересів дитини, суд вважає за доцільне призначити основне покарання у виді виправних робіт без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
На переконання суду дане покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) відповідно до практики ЄСПЛ та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Потерпіла ОСОБА_5 подала цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої матеріальну шкоду в розмірі 1342,22 грн, моральну шкоду в розмірі 200 000 грн та судові витрати пов`язані із розглядом дійсної позовної заяви. Цивільний позов мотивований тим, що в результаті спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_5 перебувала на лікуванні у КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської міської ради, в зв`язку з чим понесла витрати на загальну суму 1 342, 22 грн, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста та фіскальними чеками. Крім цього, відповідачем порушено конституційні права ОСОБА_5 на повагу до гідності особи, особисту недоторканість, які декларовані її гарантовані ст. 28 та 29 Конституції України, в результаті чого, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, заподіяних їй внаслідок ушкодження здоров`я, порушенні звичних життєвих стосунків та ритму життя, необхідністю лікування, які позивач оцінює в розмірі 200 000 грн.
Цивільний відповідач ОСОБА_3 подала відзив, в якому зазначає, що позивачем не надано доказів, які медичні препарати їй було призначено лікарем для лікування. Крім того, надані в додатках до позовної заяви копії документів не відповідають формату чеків, які свідчили б про придбання ліків. Щодо стягнення моральної шкоди цивільний відповідач зазначає, що позивачу потерпілій ОСОБА_5 спричинено під час вчинення необережного злочину середньої важкості тілесні ушкодження. Визначаючи розмір спричиненої моральної шкоди, позивач не вказала, з яких міркувань про розмір спричиненої моральної шкоди вона виходила, як саме було порушено її звичні життєві та виробничі стосунки, ритм життя та якими доказами це підтверджується.
Вирішуючи заявлений цивільний позов, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Встановлено, що внаслідок вчинення обвинуваченою ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпіла ОСОБА_5 понесла витрати на лікування.
З метою відшкодування заподіяної їй матеріальної та моральної шкоди потерпіла, в межах цього кримінального провадження, звернулась до обвинуваченої ОСОБА_3 з цивільним позовом, в якому просила стягнути на її користь майнову шкоду, завдану злочином у сумі 1342,22 грн та моральну шкоду у сумі 200 000 грн.
У матеріалах кримінального провадження відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, однак захисники обвинуваченої ОСОБА_3 стверджували, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність останньої була застрахована.
Шляхом загального вільно-доступного доступу до сайту МСТБУ судом, встановлено, що на момент вчинення ДТП 12.09.2024, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 (транспортний засіб OPEL Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_4 VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_5 ), була застрахована у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № 221934433.
Відповідно до ст. 22 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Приписами ст. 1194 Цивільного кодексу України установлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 зроблено висновок, що: «внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Тобто, унаслідок заподіяння під час дорожньо-транспортної пригоди шкоди (настання страхового випадку) винуватець дорожньо-транспортної пригоди не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем дорожньо-транспортної пригоди (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (п. п. 149, 150).
У то й же час, потерпіла особа в разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону №1961-IV (п. 172).
Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV (п. 173)».
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21.01.2026 у справі № 345/6210/24 (провадження № 51-3364 км 25).
Відтак установивши, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», однак позивач не пред`явив вимоги до страховика про стягнення шкоди в межах страхової суми, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову.
У постанові Верховного Суду від 15.05.2023 у справі № 352/371/21 (провадження №61-8494св22) зроблено висновок, що: «лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть».
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
На стадії досудового розслідування та під час судового розгляду обвинуваченій запобіжний захід не обирався, тому відсутні підстави для його обрання до набрання вироком законної сили. 
Питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
З обвинуваченої ОСОБА_3 підлягають стягненню понесенні процесуальні витрати на залучення експертів в дохід держави в сумі 13004,95 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 65, 66, 67, 69, ч. 1 ст. 286 КК України, ст. 369-374, 376 КПК України, суд –

У Х В А Л И В:
Визнати  ОСОБА_3 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді виправних робіт строком на 6 (шість) місяців, без позбавлення права керування транспортними засобами. 
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати. 
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП  НОМЕР_6 ) понесенні процесуальні витрати на залучення експертів в дохід держави в сумі 13004,95 грн (тринадцять тисяч чотири гривні дев`яносто п`ять копійок). 
У задоволені цивільного позову  ОСОБА_5  до  ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди – відмовити.
Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту на тимчасово вилучене майно згідно ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 17.09.2024 – скасувати.
Речові докази: автомобіль марки TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_3 – повернути власнику.
Автомобіль марки OPEL INSIGNIA, державний номерний знак НОМЕР_7 власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8   – повернути власниці.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій, захисникам, потерпілій, її представнику та прокурору.

Суддя: