ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/24820/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми, виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення суду від 20.12.2024 у справі №380/22275/24, та зобов`язати відповідача повернути позивачу надлишково утриманий військовий збір у розмірі 3,5% від суми, нарахованої на виконання рішення суду від 20.12.2024 у справі №380/22275/24.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України. Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.07.2024 №958-ОС припинено контракт та звільнено позивача з військової служби, а наказом від 07.08.2024 №1056-ОС виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 05.08.2024. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №380/22275/24, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2025, відповідач здійснив нарахування грошового забезпечення на загальну суму 295631,40 грн, проте при виплаті 26.09.2025 утримав військовий збір за ставкою 5%, що становить 14781,00 грн. Вважає, що дохід у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця підлягав оподаткуванню за ставкою 1,5%, передбаченою підп.4 підп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а втрата позивачем статусу військовослужбовця на час виплати не звільняє відповідача від обов`язку застосовувати ставку 1,5%, оскільки саме його дії призвели до виплати такого доходу вже після звільнення. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначає, що оскільки дохід у вигляді доплат грошового забезпечення розрахований на підставі рішення суду виплачується фізичній особі - звільненому військовослужбовцю, то сума такого доходу включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інший дохід та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах за ставкою 5%. Посилається на лист Головного управління ДПС у Житомирській області від 21.02.2025 №5881/6/06-30-24-01-27. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 24.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.07.2024 №958-ОС припинено контракт та звільнено з військової служби штаб-сержанта ОСОБА_1 за підп.«г» п.3 ч.5 з урахуванням п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас, з 18.07.2024.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 07.08.2024 №1056-ОС виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення штаб-сержанта ОСОБА_1 з 05.08.2024.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №380/22275/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2025, задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати ОСОБА_1 з січня 2020 року по травень 2023 року грошове забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надбавок та доплат, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінет Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання вказаного судового рішення відповідач здійснив нарахування грошового забезпечення позивачу на загальну суму 295631,40 грн (за періоди проходження військової служби з 2020 по 2023 роки), що підтверджується розрахунковим листом за вересень 2025 року та довідкою-розрахунком виплаченої суми, наданою відповідачем у відповідь на адвокатський запит.
При виплаті вказаних коштів 26.09.2025 відповідач утримав з нарахованої суми військовий збір за ставкою 5% у розмірі 14781,00 грн, що підтверджується розрахунковим листом за вересень 2025 року. На картковий рахунок позивача в АТ КБ «Приватбанк» 26.09.2025 надійшло 280849,83 грн, що підтверджується випискою банку.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає протиправними дії відповідача щодо утримання військового збору за ставкою 5% з нарахованого на виконання рішення суду грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки, на його переконання, такий дохід підлягає оподаткуванню за ставкою 1,5%, передбаченою підп.4 підп.1.3 п.16-1 підрозд.10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.9 цього Закону, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення військовослужбовця входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з п.293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115 (далі – Положення №1115), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.
Пунктом 292 Положення №1115 передбачено, що після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.
Таким чином, на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, у якому позивач проходив військову службу та перебував на усіх видах забезпечення, було покладено обов`язок вжити заходів щодо проведення з позивачем повного розрахунку за всіма видами забезпечення на день виключення із списків особового складу. Однак відповідачем не дотримано вказаного обов`язку, що підтверджується судовим рішенням у справі №380/22275/24.
Згідно з підп.14.1.48 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі – ПК України), заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу – це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.
Згідно з п.16-1 підрозд.10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» від 10.10.2024 №4015-IX (далі – Закон №4015-IX), що набрав чинності 01.12.2024, ставку військового збору з доходів фізичних осіб збільшено з 1,5% до 5% від оподатковуваного доходу.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» від 04.12.2024 №4113-IX (далі – Закон №4113-IX) уточнений перелік доходів військовослужбовців, до яких застосовується ставка військового збору у розмірі 1,5 відсотка.
Так, відповідно до підп.1 підп.1.1 п.16-1 підрозд.10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Згідно з підп.1 підп.1.2 п.16-1 підрозд.10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України об`єктом оподаткування збором для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Відповідно до підп.1 підп.1.3 п.16-1 підрозд.10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України ставка збору для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, становить 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту.
Підпунктом 4 підп.1.3 п.16-1 підрозд.10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України передбачено, що для військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань ставка збору становить 1,5 відсотка з доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 цього пункту).
Згідно з підп.1.4 п.16-1 підрозд.10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору з доходів платників збору, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставками, визначеними підпунктом 1.3 цього пункту.
Поряд з цим, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4015-IX встановлено, що доходи платників військового збору – осіб, визначених пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, нараховані за наслідками податкових періодів до набрання чинності цим Законом, оподатковуються за ставкою військового збору, що діяла до набрання чинності цим Законом, незалежно від дати їх фактичної виплати (надання), крім випадків, прямо передбачених Податковим кодексом України.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що до доходів у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України військовослужбовцям та працівникам Державної прикордонної служби України, незалежно від дати фактичної виплати, застосовується пільгова ставка військового збору 1,5%, передбачена підп.4 підп.1.3 п.16-1 підрозд.10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Як встановлено судом, виплата грошового забезпечення позивачу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №380/22275/24 зумовлена донарахуванням сум грошового забезпечення за період проходження позивачем військової служби. Тобто за своєю правовою природою такі виплати є саме грошовим забезпеченням військовослужбовця у розумінні ч.2 ст.9 Закону №2011-XII.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що до доходів позивача у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, виплачених на виконання судового рішення, повинна бути застосована ставка військового збору 1,5%, а не 5%, як це здійснив відповідач.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що оскільки на момент виплати позивач не перебував у статусі військовослужбовця, до нарахованих сум доплат застосовується ставка військового збору 5% як до інших доходів. Втрата позивачем статусу військовослужбовця на час виплати йому грошового забезпечення не звільняє відповідача від обов`язку утримати військовий збір за пільговою ставкою 1,5%, передбаченою для грошового забезпечення військовослужбовців. Саме бездіяльність відповідача призвела до виплати позивачу таких сум уже після звільнення з військової служби та, як наслідок, після втрати позивачем статусу військовослужбовця.
Посилання відповідача на лист Головного управління ДПС у Житомирській області від 21.02.2025 №5881/6/06-30-24-01-27 є безпідставним, оскільки такий лист не є актом нормативного характеру, а його зміст не відповідає змісту законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ст.52 ПК України податкові консультації мають індивідуальний характер та не є джерелом права.
Крім того, виплати на користь позивача за рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №380/22275/24 нараховані за податкові періоди 2020-2023 років, тобто за наслідками податкових періодів до набрання чинності Законом №4015-IX. Відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4015-IX, доходи, нараховані за наслідками податкових періодів до набрання чинності цим Законом, оподатковуються за ставкою військового збору, що діяла до набрання чинності цим Законом, незалежно від дати їх фактичної виплати (надання). Станом до 01.12.2024 ставка військового збору становила 1,5%.
Беручи до уваги сформовану судову практику Верховного Суду в аспекті права військовослужбовця на належне грошове забезпечення (постанови Верховного Суду від 05.05.2022 у справі №380/8976/21, від 29.11.2023 у справі №560/11895/23, від 14.12.2023 у справі №600/4606/23-а, від 06.02.2025 у справі №380/6777/24), суд приходить до висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню на виконання судового рішення про захист права військовослужбовця на належне грошове забезпечення, є складовою такого грошового забезпечення та зберігають цю правову природу незалежно від того, що їх виплата здійснена після звільнення особи з військової служби.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що дії відповідача щодо утримання з суми, виплаченого позивачу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №380/22275/24 грошового забезпечення військового збору за ставкою 5% замість пільгової ставки 1,5% не відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому такі дії підлягають визнанню протиправними.
Як наслідок, підлягають задоволенню також похідні вимоги про спонукання до вчинення дій.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми, виплаченого ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошового забезпечення на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №380/22275/24.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) надлишково утриманий військовий збір у розмірі 3,5% від суми, нарахованої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №380/22275/24.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.