ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 683/744/21
Провадження № 22-ц/820/650/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретар: Плінська І.П.,
 
за участю представників сторін,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» та ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2025 року (суддя Сагайдак І.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи публічне акціонерне товариство «Укрінбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з ринку, державний реєстратор Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Корній Олександр Сергійович про витребування майна з чужого незаконного володіння, а також за позовом третьої особи - публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з ринку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковіна Інна Володимирівна про визнання (відновлення) права іпотекодержателя щодо нерухомого майна,
в с т а н о в и в :
У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична група «Пріоритет» (далі – ТОВ «Юридична група «Пріоритет»), державний реєстратор Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Корній О.С., про витребування майна з чужого незаконного володіння. 
Позовну заяву мотивовано тим, що їй на праві власності належав незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином готовністю 92% загальною площею 456,3 кв.м та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 800 кв.м, на якій розташоване зазначене незавершене будівництво, кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:03:012:0014, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
06 жовтня 2010 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (далі – ПАТ «Український інноваційний банк») було укладено кредитний договір №10-13, в забезпечення виконання зобов`язань за яким вона того ж дня передала вищезазначене незавершене будівництво та земельну ділянку в іпотеку на підставі договору іпотеки №10-13.
29 грудня 2020 року їй стало відомо, що ТОВ «Юридична група «Пріоритет» здійснило за собою реєстрацію права власності на вищезазначене іпотечне майно, а 09 березня 2021 року вона довідалась про відчуження цього нерухомого майна на користь відповідача ОСОБА_1 .
Вважає, що іпотечне майно вибуло з її володіння поза її волею і в незаконний спосіб.
Зазначає, що 21 серпня 2018 року ТОВ «Юридична група «Пріоритет» придбало право вимоги за її кредитним договором у ТОВ «Правничий центр «Пріоритет», засновником і директором яких є одна і та ж особа – ОСОБА_3 . У свою чергу ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» 09 серпня 2018 року придбало право вимоги за її кредитним договором у Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (далі – ПАТ «Українська інноваційна компанія»), яке нібито є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк».
Проте, на момент реєстрації за ТОВ «Юридична група «Пріоритет» права власності на іпотечне майно, останнє не набуло прав її кредитора, а тому не мало підстав реєструвати за собою право власності на іпотечне майно та у подальшому відчужувати це майно іншій особі. Враховуючи, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Українська інноваційна компанія», а відтак ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку, відсутніми були і є юридичні підстави набуття ТОВ «Юридична група «Пріоритет» права вимоги за її кредитом, оскільки відповідні правочини щодо передачі прав та обов`язків кредитора у даному випадку не відповідають частині першій статті 203 ЦК України та є нікчемними в силу частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Оскільки юридичні підстави набуття ТОВ «Юридична група «Пріоритет» права вимоги за кредитним договором №10-13 від 06 жовтня 2010 року були відсутні, тому останнє не мало права реєструвати за собою право власності на іпотечне майно.
Крім того, вказує, що реєстрація права власності відбулась із порушенням вимог закону, оскільки жодних повідомлень чи вимог про усунення порушення зобов`язання, крім однієї, яку вона отримала у серпні 2018 року, від ТОВ «Юридична група «Пріоритет» їй не надходило і вона їх не отримувала. При цьому, виставлену ТОВ «Юридична група «Пріоритет» у вимозі від 23 серпня 2018 року до сплати заборгованість за кредитним договором в сумі 329460,82 грн. вона вважає недостовірною та значно завищеною, оскільки рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2013 року у справі №2215/2158/2012 зазначену заборгованість було визначено в розмірі 146185,54 грн., та стягнуто з неї та поручителя ОСОБА_4 на користь ПАТ «Український інноваційний банк», у зв`язку із чим дія кредитного договору була достроково припинена кредитором, який звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, змінив терміни виконання зобов`язання.
Вважає, що нерухоме майно, яке було передано нею відповідно до договору іпотеки від 06 жовтня 2010 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №10-13 від 06 жовтня 2010 року, вибуло з її володіння в незаконний спосіб та поза її волею, в зв`язку із чим просила суд витребувати нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва) – незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином готовністю 92,2%, загальною площею 456,3 кв.м. та земельну ділянку цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:03:012:0014 площею 800 м.кв., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 , який є останнім набувачем вказаного майна.
08 листопада 2024 року третя особа ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку подало самостійний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПАТ «Українська інноваційна компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфірма «Праймері» (далі – ТОВ «Юрфірма «Праймері») треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковіна І.В. про визнання (відновлення) права іпотекодержателя щодо нерухомого майна.
Позовну заяву мотивовано тим, що відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними. Оскільки ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Українська інноваційна компанія», тому останнє не набуло прав банку, через що укладений 21 серпня 2018 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «Юридична група «Пріоритет» (після зміни назви – ТОВ «Юрфірма «Праймері», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., реєстровий №12502, договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №10-13 від 06 жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 , є нікчемним. З цих же підстав є нікчемним правочин про відступлення прав вимоги за кредитним договором №10-13 від 06 жовтня 2010 року, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 , на який міститься посилання у п.1.1 договору від 21 серпня 2018 року про відступлення прав вимоги за договором іпотеки.
ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав кредитора у правовідносинах за кредитним та іпотечним договорами з ОСОБА_2 , відповідно не мало права відступати чи іншим шляхом розпоряджатись вказаними правами вимоги шляхом їх відступлення ТОВ «Юридична група «Пріоритет».
24 грудня 2020 року ТОВ «Юридична група «Пріоритет» зареєструвала набуття права власності на предмет іпотеки внаслідок звернення на нього стягнення, а 02 березня 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було внесено записи про припинення дії іпотечного договору та, відповідно, припинення іпотеки на підставі листа ТОВ «Юридична група «Пріоритет». Проте, ТОВ «Юридична група «Пріоритет» не є іпотекодержателем за договором іпотеки, оскільки його статус базується на нікчемному правочині, тому у ТОВ «Юридична група «Пріоритет» були відсутні правові підстави для подання будь-яких заяв про припинення іпотеки банку.
У зв`язку із тим, що відступлення прав за іпотечним договором відбулось за нікчемним правочином, а записи про припинення іпотеки вчинені за заявою неналежного кредитора, тому вважає, що іпотека банку щодо спірного нерухомого майна залишається чинною з дати укладення договору іпотеки – 06 жовтня 2010 року.
Посилаючись на зазначене, ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку просили суд визнати (відновити) право іпотекодержателя ПАТ «Український інноваційний банк» з дати первинної реєстрації – 06 жовтня 2010 року щодо нерухомого майна: незавершеного будівництвом житлового будинку з вбудованим магазином готовністю 92% загальною площею 456,3 кв.м та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 800 кв.м, на якій розташоване зазначене незавершене будівництво, кадастровий номер земельної ділянки 6810800000:03:012:0014, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.236-247). 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 липня 2021 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача залучено ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку ( а.с.154-155 т.1).
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року закрито провадження у справі за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ПАТ «Укрінбанк» в особі Уповноваженної особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфірма Праймері» про визнання (відновлення) права іпотекодержателя ПАТ «Український інноваційний банк». 
Виключено ТОВ « Юридична фірма «Пріоритет» з числа третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, з участю третьої особи публічне акціонерне товариство «Укрінбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з ринку, державний реєстратор Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Корній О. С. ( а.с.40-42 т.4). 
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином готовністю 92% загальною площею 456,3 кв.м та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 800 кв.м, кадастровий номер 6810800000:03:012:0014, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9807,04 грн. судового збору.
Позов ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку задоволено.
Визнано (відновлено) право іпотекодержателя ПАТ «Український інноваційний банк» з дати первинної реєстрації – 06 жовтня 2010 року щодо нерухомого майна:
- земельної ділянки, кадастровий номер 6810800000:03:012:0014, площею 800 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2260729268108, номер запису про іпотеку в спеціальному розділі 27591068 (відомості про реєстрацію до перенесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно – Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки 10331889, 06.10.2010), іпотекодержатель - ПАТ «Український інноваційний банк»;
- незавершеного будівництвом житлового будинку з вбудованим магазином готовністю 92%, загальною площею 456,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2260729268108, номер запису про іпотеку в спеціальному розділі 27591005 (відомості про реєстрацію до перенесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно – Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки 10331646, 06.10.2010), іпотекодержатель - ПАТ «Український інноваційний банк».
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 2018,67 грн. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 2018,67 грн. судового збору.
Стягнуто з ПАТ «Українська інноваційна компанія» на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 2018,67 грн. судового збору.
Ураховуючи те, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ « Українська інноваційна компанія», а ПАТ «Українська інноваційна компанія», у свою чергу, не набуло прав банку, не набуло прав кредитора у правовідносинах за кредитним та іпотечним договорами з ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав набуття ТОВ «Правничий центр «Пріоритет», ТОВ «Юридична група «Пріоритет» права відповідної вимоги до ОСОБА_2 , оскільки правочини (починаючи з відступлення права вимоги та всі наступні правочини) не відповідають частині першій статі 203 ЦК України та є нікчемними в силу частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Зважаючи на те, що у всіх наступних власників спірного нерухомого майна, після ОСОБА_2 , не виникло права власності на нього (предмет іпотеки), й ТОВ «Юридична група «Пріоритет» не мало законних підстав відчужувати спірне нерухоме майно ОСОБА_1 , суд витребував спірне майно з володіння кінцевого набувача на користь його власника ОСОБА_2 .
Оскільки первісний позов ОСОБА_2 про витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 задоволено, суд дійшов висновку про наявність підстав для відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку ПАТ «Український інноваційний банк», оскільки зазначене фактично є відновленням становища для сторін іпотечного договору, яке існувало до порушення.
Таким чином, позов третьої особи задовольнив у обраний нею спосіб захисту та визнав (відновив) право іпотекодержателя ПАТ «Український інноваційний банк» щодо спірного нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, з дати первинної реєстрації – 06 жовтня 2010 року.
В апеляційній скарзі ПАТ «Українська інноваційна компанія» просить рішення суду першої інстанції скасувати ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку, відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16, для цієї справи мають значення не як преюдиція, а як правозастосування, що не є тотожними за своїм змістом.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав ПАТ «Український інноваційний банк». Водночас усталена практика Верховного Суду свідчить про протилежне: зміна найменування банку та внесення змін до статуту не є реорганізацією юридичної особи і не призводить до припинення її прав та обов`язків. Верховний Суд у низці постанов (зокрема від 16.10.2024 у справі №913/266/20, від 28.01.2025 у справі №921/534/23, від 18.02.2025 у справі №915/741/21, від 26.02.2025 у справі №908/401/18) прямо зазначив, що ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією і тією ж юридичною особою, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків цієї юридичної особи, які виникли раніше у зв`язку із здійсненням нею банківської діяльності в межах своєї спеціальної правосуб`єктності як банківської установи, оскільки внаслідок цього не створився новий учасник правовідносин, а отже ПАТ "Укрінбанк" та ПАТ "Українська інноваційна компанія" є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888 і єдиним обсягом прав та обов`язків, а отже висновки суду першої інстанції стосовно того, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав ПАТ «Український інноваційний банк» є помилковими.
Суд першої інстанції безпідставно визнав нікчемними договори відступлення права вимоги, пославшись на положення ст. 203, 215 ЦК України та ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Водночас, з урахуванням того, що ПАТ «Укрінбанк» і ПАТ «Українська інноваційна компанія» є тією ж самою юридичною особою, остання мала повноваження розпоряджатися своїми майновими правами, у тому числі відступати право вимоги. Відповідно, укладення договорів відступлення права вимоги було правомірним, а ТОВ «Юридична група «Пріоритет» набуло право вимоги на законних підставах. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ПАТ «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив факту порушення відповідачем цивільних прав чи законних інтересів позивача. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України та ст.4 ЦПК України звернення до суду можливе лише за наявності порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Позивач та третя особа не надали належних доказів того, що спірний правочин чи подальше відчуження майна порушує їх права. Відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові. Однак суд першої інстанції не надав належної правової оцінки цій обставині.
Суд першої інстанції застосовуючи положення ст.388 ЦК України щодо витребування майна від останнього набувача, не врахував, що ОСОБА_2 добровільно передала майно в іпотеку для забезпечення виконання кредитного договору, усвідомлюючи можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зобов`язань. Таким чином, майно вибуло з її володіння саме з її волі, що виключає можливість витребування його від добросовісного набувача відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України.
Однією з ключових обставин для застосування ст.387,388 ЦК України є встановлення добросовісності або недобросовісності набувача. Суд першої інстанції не дослідив цієї обставини, хоча вона має вирішальне значення для справи. На момент придбання нерухомості у державному реєстрі були відсутні відомості про обтяження чи спір щодо майна, тому відповідач обґрунтовано покладався на дані державної реєстрації. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, добросовісний набувач має право покладатися на інформацію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Оскаржуваним рішенням фактично позбавлено ОСОБА_1 права власності на майно, придбане за відплатним договором, без належної компенсації. Таке втручання не відповідає вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Європейські стандарти захисту права власності та правові позиції Верховного Суду вимагають дотримання справедливого балансу між інтересами сторін, чого суд першої інстанції не забезпечив.
Суд безпідставно прийняв до спільного розгляду позов третьої особи. Такий позов не відповідав вимогам ст.193, 194, 195 ЦПК України, оскільки не був взаємопов`язаним із первісним позовом та фактично пред`являвся до інших сторін. Незважаючи на це, суд об`єднав позови та задовольнив їх, що призвело до неправильного вирішення спору.
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Вонсович М.М. підтримав доводи апеляційних скарг, просив їх задовольнити.
Представник ПАТ «Українська інноваційна компанія» адвокат Пилип В.М. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційних скарг, просив їх задовольнити.
Представник ОСОБА_2 адвокат Сковорода О.М. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної карги, просила їх відхилити.
В судовому засіданні представник ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку, Коваль Л.Л. заперечувала проти доводів апеляційних скарг, просила їх відхилити.
Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кузьмік Д.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив їх відхилити.
Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №005689 від 03 вересня 2007 року, виданого на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №26 п.21 від 25 червня 2007 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 800 кв.м, кадастровий номер 6810800000:03:012:0014, цільове призначення – для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також розташований на вказаній земельній ділянці незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином готовністю 92% загальною площею 456,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності ОСОБА_2 на об`єкт незавершеного будівництва готовністю 92% зареєстровано 12 травня 2010 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 30399227, підстава виникнення права власності – акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №005689 від 03 вересня 2007 року (т.1 а.с.15-17).
06 жовтня 2010 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №10-13, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 200000 грн. на термін до 04 жовтня 2013 року зі сплатою 25% річних за користування кредитом (т.1 а.с.22-23).
Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитом ПАТ «Український інноваційний банк» уклало із ОСОБА_2 договір іпотеки №10-13, предметом якого є земельна ділянка площею 800 кв.м, кадастровий номер 6810800000:03:012:0014, та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва (незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином площею 456,3 кв.м готовністю 92%), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.18-20).
Також виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором кредиту №10-13 від 06 жовтня 2010 року було забезпечено порукою ОСОБА_4 на підставі укладеного між АТ «Український інноваційний банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору поруки №10-13 від 06 жовтня 2010 року (т.1 а.с.24).
На підставі додаткових договорів №1 від 03 березня 2011 року до вищевказаних договору кредиту, договору поруки та договору іпотеки граничним терміном повернення кредиту сторони визначили 02 жовтня 2015 року (т.1 а.с.21, 25).
Відомості про іпотеку були внесені до Державного Реєстру іпотек, де іпотекодержателем зареєстровано ПАТ «Український інноваційний банк» (код 05839888), іпотекодавцем – ОСОБА_2 , дата реєстрації іпотек - 06.10.2010, підстава - іпотечний договір від 06.10.2010, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Лавутою Т.О. (т.1 а.с.15-17, т.2 а.с.253-263).
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2013 року у цивільній справі №2215/2158/2012, яке набрало законної сили 01 лютого 2013 року, задоволено позов ПАТ «Український інноваційний банк» та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 146185,54 грн. заборгованості по кредитному договору №10-13 від 06 жовтня 2010 року, а також 1581,86 грн. судових витрат (т.1 а.с.40).
Постановою №37930245 про відкриття виконавчого провадження, вказане рішення суду було звернуто до примусового виконання в ході якого із солідарного боржника ОСОБА_4 у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту стягнуто 3841,12 грн. (т.1 а.с.41-42).
09 лютого 2018 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» укладено договір про відступлення права вимоги №09/02/2018, за умовами якого ПАТ «Українська інноваційна компанія» відступило право вимоги за кредитним договором №10-13 від 06 жовтня 2010 року, де боржником є ОСОБА_2 , на користь ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» (т.1 а.с.53 зворот-55).
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 березня 2018 року у справі №2215/2158/2012 (6/683/23/2018) замінено стягувача ПАТ «Український інноваційний банк» на ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду від 21 січня 2013 року у цивільній справі №2215/2158/2012 за позовом ПАТ «Український інноваційний банк» про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 146185,54 грн. заборгованості по кредитному договору №10-13 від 06 жовтня 2010 року, а також 1581,86 грн. судових витрат (т.3 а.с.250).
Згідно листа Старокостянтинівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області №21694 від 04 квітня 2025 року на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №37930132 відкрите 16 травня 2013 року на підставі виконавчого листа №2/683/31/2013, виданого 11 лютого 2013 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 146185,54 грн. заборгованості по кредиту та 1581,86 грн. судових витрат. 18 травня 2018 року у вказаному виконавчому провадженні на підставі ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області №6/683/23/2018 від 07 березня 2018 року замінено стягувача ПАТ «Український інноваційний банк» на ТОВ «Правничий центр «Пріоритет». 08 червня 2018 року виконавче провадження №37930132 завершено на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заяви стягувача ТОВ «Правничий центр «Пріоритет» від 04 червня 2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу. Станом на 04 квітня 2025 року повторно вказаний виконавчий документ до Старокостянтинівського відділу ДВС для примусового виконання не надходив (т.3 а.с.221-222).
21 серпня 2018 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «Юридична група «Пріоритет», назву якого в подальшому змінено на ТОВ «Юрфірма «Праймері» (т.2 а.с.192-193)) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки (т.3 а.с.104-108).
Згідно п.1.1 вказаного договору у зв`язку з укладенням між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем договору про відступлення права вимоги №20/08/2018 від 20 серпня 2018 року (враховуючи договір про відступлення права вимоги №09/02/2018 від 09 лютого 2018 року за умовами яких первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю право вимоги за кредитним договором №10-13 від 06.10.2010, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк», правоприємником якого є ПАТ «Українська інноваційна компанія», та ОСОБА_2 ) первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право вимоги за договором іпотеки №10-13 від 06.10.2010, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк», правоприємником якого є ПАТ «Українська інноваційна компанія», та ОСОБА_2 
21 серпня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано зміну іпотекодержателя з ПАТ «Український інноваційний банк» на ТОВ «Юридична група «Пріоритет» (т.2 а.с.253-263).
21 серпня 2018 року відомості про іпотеку ПАТ «Український інноваційний банк» були перенесені з Державного Реєстру іпотек до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно із присвоєнням їм нових номерів.
Так, іпотеку номер 10331889 (іпотека земельної ділянки) перенесено до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.08.2018 із присвоєнням реєстраційного номеру запису про іпотеку в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27591068; іпотеку номер 10331646 (іпотека незавершеного будівництва) перенесено до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.08.2018 із присвоєнням реєстраційного номеру запису про іпотеку в Державного реєстру речових прав нас нерухоме майно 27591005.
Перенесення записів про іпотеку здійснено 21.08.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.
При перенесенні відомостей про іпотеку новим іпотекодержателем зазначено ТОВ «Юридична група «Пріоритет».
24 грудня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Корній О.С. на підставі договору іпотеки №10-13 від 06 жовтня 2010 року, договору про відступлення права вимоги від 21 серпня 2018 року, вимог про усунення порушення зобов`язання, довідки-розрахунку та звіту про оцінку вартості майна, зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Юридична група «Пріоритет» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.173-193).
Також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо обох записів про іпотеку номер 27591005 та номер 27591068 містяться записи від 02 березня 2021 року про припинення іпотеки на підставі повідомлення ТОВ «Юридична група «Пріоритет» від 02 березня 2021 року про припинення дії іпотечного договору. Вказані відомості внесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковіною І.В.
У той же день між ТОВ «Юридична група «Пріоритет» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений 02 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковіною І.В., на підставі якого ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку площею 800 кв.м, кадастровий номер 6810800000:03:012:0014, та розташований на ній незавершений будівництвом житловий будинок з вбудованим магазином площею 456,3 кв.м готовністю 92%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.122-124).
02 березня 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано перехід прав власності на спірне нерухоме майно до ОСОБА_1 , який є кінцевим власником цього майна на підставі договору купівлі-продажу (Т.1 а.с.125-126).
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Як на обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалась на те, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Українська інноваційна компанія», а відтак ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку, відсутніми були і є юридичні підстави набуття ТОВ «Юридична група «Пріоритет» права вимоги за її кредитом та іпотечним договором, так як відповідні правочини щодо передачі прав та обов`язків кредитора у даному випадку не відповідають частині першій статті 203 ЦК України та є нікчемними в силу частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Позов третьої особи з самостійними вимогами обґрунтовано тим, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав кредитора у правовідносинах за кредитним та іпотечним договорами з ОСОБА_2 , відповідно не мало права відступати чи іншим шляхом розпоряджатись вказаними правами вимоги шляхом їх відступлення ТОВ «Юридична група «Пріоритет». Відступлення прав за іпотечним договором відбулось за нікчемним правочином, а записи про припинення іпотеки вчинені за заявою неналежного кредитора, тому вважає, що іпотека банку щодо спірного нерухомого майна залишається чинною з дати укладення договору іпотеки – 06 жовтня 2010 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк», і до вказаної компанії не перейшли та не могли перейти права й обов`язки кредитора за кредитним договором, а також іпотечним договором, який укладено на забезпечення виконання зобов`язань за згаданим кредитним договором.
Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (статті 549, 610, 611 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частини перша, третя статті 510 ЦК України). Зокрема, згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України сторонами кредитного договору є позичальник і кредитодавець, яким може бути банк або інша фінансова установа.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно частиною 1 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.
Згідно частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин,якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За приписами статті 216 ЦКУкраїни вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Як відомо з обставин, встановлених судом під час розгляду цієї справи та інших справ, які мають преюдиційне значення, юридичну особу (ідентифікаційний код 05839888), яка тепер має назву ПАТ «Українська інноваційна компанія», було створено з метою здійснення банківської діяльності та найменовано ПАТ «Український інноваційний банк». На підставі виданої НБУ банківської ліцензії та внесення запису регулятором до Державного реєстру банків ПАТ «Український інноваційний банк» набуло статус банка.
Правління НБУ у межах визначеної законом компетенції прийняло щодо банку, зокрема, постанову від 24 грудня 2015 року № 934 про віднесення до категорії неплатоспроможних і від 22 березня 2016 року № 180 про відкликання банківської ліценції та ліквідацію, а виконавча дирекція Фонду - рішення від 24 грудня 2015 року № 239 про затвердження тимчасової адміністрації та від 22 березня 2016 року № 385 про початок процедури ліквідації. Однак зазначені постанови правління НБУ та рішення Фонду скасовано судовими рішеннями у справах № 826/5325/16 і № 826/14033/17, які набрали законної сили, є чинними та обов`язковими до виконання.
Так, установлено, що постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду у справі № 826/14033/17 позов ПАТ «УКР/ІН/КОМ» до Національного банку України та Фонду задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення ПАТ «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних, визнано противоправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду від 24 грудня 2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
29 квітня 2016 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 826/5325/16, визнано протиправною та скасовано постанову правління НБУ від 22 березня 2016 року № 180 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк», визнано протиправним та скасовано рішення Фонду від 22 березня 2016 року № 385 про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк».
Визнавши протиправними та скасувавши постанову правління НБУ від 22 березня 2016 року № 180 та рішення Фонду від 22 березня 2016 року № 385, Окружний адміністративний суд м. Києва також зобов`язав НБУ вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування ПАТ «Український інноваційний банк» як банківської установи в обсязі та стані, які існували до прийняття постанови НБУ від 22 березня 2016 року № 180.
У постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 913/266/20 Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду дійшов, зокрема, таких висновків:статус банку набувається з моменту прийняття НБУ рішення про видачу банківської ліцензії з одночасним внесенням регулятором запису до Державного реєстру банків, тоді як втрата юридичною особою такого статусу відбувається у результаті завершення реорганізації банку або його ліквідації за спеціальною процедурою, здійснюваною (за винятком процедури добровільної ліквідації) державною спеціалізованою установою - Фондом у визначеному банківським законодавством порядку, кінцевим наслідком чого [реорганізації чи ліквідації] є здійснення НБУ запису в Державному реєстрі банків про припинення банку. При цьому відкликання банківської ліцензії не є самостійною підставою для втрати юридичною особою статусу банку;
Фонд є установою, що виконує спеціальні функції, зокрема щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідації. У визначених законом випадках Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду (згідно з частиною першою статті 1, частиною першою статті 3, частиною першою статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»);
Фонд у день отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та не пізніше наступного робочого дня розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку (згідно з частиною п`ятою статті 77 Закону «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»);
із дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю, а у випадку, якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється (згідно із пунктом 1 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банку врегульовані статтею 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;
відсутність належного законодавчого регулювання (порядку «відновлення» банківської ліцензії у разі скасування судовим рішенням відповідних рішень НБУ та Фонду, спрямованих на здійснення процедури виведення банку з ринку) та невжиття державним органом (НБУ) відповідних заходів призвело до правової невизначеності як щодо статусу ПАТ «Український інноваційний банк» (нова назва - ПАТ «Українська інноваційна компанія»), так і щодо визначення органу/суб`єкта, наділеного повноваженнями на управління такою юридичною особою;
зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків цієї юридичної особи, які виникли раніше у зв`язку зі здійсненням нею банківської діяльності в межах своєї спеціальної правосуб`єктності як банківської установи, оскільки внаслідок цього не створився новий учасник правовідносин, отже, ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією юридичною особою, з одним ідентифікаційним кодом 05839888 і єдиним обсягом прав та обов`язків;
зміна найменування банку без попереднього погодження НБУ чи зміна організаційно-правової форми без здійснення процедури реорганізації банку в установленому банківським законодавством порядку не допускаються, тому відповідні зміни до статуту самі по собі не могли бути підставою для втрати зазначеним товариством статусу банку;
внаслідок бездіяльності центрального органу державного управління (НБУ), а також через незапровадження органом законодавчої влади нормативного регулювання порядку «відновлення» банківської ліцензії у разі скасування судовими рішеннями відповідних рішень НБУ та Фонду, спрямованих на здійснення процедури ліквідації банку, чи порядку подальшого виведення неплатоспроможного банку з ринку за цих умов, боржника варто вважати таким, що був позбавлений можливості зберігати правовий статус банку;
з урахуванням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року здійснення судової процедури банкрутства ПАТ «Українська інноваційна компанія» у визначеному законодавством про банкрутство порядку є формою реалізації компанією та усіма її кредиторами права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Такий порядок дій стабілізує правову ситуацію навколо зазначеного товариства і забезпечить захист прав та інтересів усіх учасників спірних правовідносин.
При цьому Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 913/266/20 взяв до уваги висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16, щодо повноважень Фонду на управління банком попри скасування у судовому порядку як рішення Фонду про початок процедури ліквідації, так і рішення про запровадження тимчасової адміністрації, однак встановив, що здійснення Фондом ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк» (тепер - ПАТ «Українська інноваційна компанія») виявилося неможливим, позаяк єдиною встановленою законом підставою для початку такої процедури є відповідне рішення Правління НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
За відсутності нормативного регулювання продовження процедури виведення банку з ринку шляхом ліквідації у разі скасування у судовому порядку рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії саме НБУ як уповноваженому суб`єкту на здійснення банківського нагляду належало прийняти у межах своєї компетенції відповідні рішення, чого зроблено не було.
Водночас у справах № 826/15260/17 і № 826/11199/16 суди відмовили у задоволенні позовів Фонду про визнання протиправними та скасування реєстраційних дій щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах (у тому числі відповідно до рішень загальних зборів від 13 липня 2016 року), тоді як НБУ не звертався з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів, змін до статуту чи скасування записів у ЄДР, незважаючи на те, що з моменту ухвалення відповідних рішень минуло вже понад шість років.
З огляду на викладене, ПАТ «Український інноваційний банк» і ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків відповідної юридичної особи щодо зобов`язань, які виникли до внесення відповідних змін, і такі зміни не спростовують наявність зобов`язань, які виникли за відповідними договорами.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 січня 2025 року у справі № 921/534/23, від 26 лютого 2025 року у справі № 908/401/18, від 20 березня 2025 року у справі № 909/578/17.
Зважаючи на зазначене, обставин які б свідчили про нікчемність правочинів, починаючи з відступлення права вимоги та всі наступні правочини, з якими відповідно до цивільного законодавства повязується припинення або зміна правовідносин чи відповідних зобов`язань, апеляційним судом не встановлено.
Відтак, апеляційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та в позові третьої особи - публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з ринку. 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» задоволено, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 18490,85 сплачений ОСОБА_1 підлягає стягненню з ОСОБА_2 .
З публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з ринку на користь публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» слід стягнути судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 18490,85 грн. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
у х в а л и в :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» задовольнити.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2025 року скасувати.
В позові ОСОБА_2 та в позові третьої особи - публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з ринку відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 18490,85 грн.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з ринку на користь публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» судовий збір в розмірі 18490,85 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 травня 2026 року.

Судді            Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк