Справа № 740/1671/26 
Провадження № 2/740/1612/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2026 року      м. Ніжин  
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Хомінець Т. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою представником – адвокатом Новаковим Володимиром Володимировичем, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
установив:
01 квітня 2026 року представник позивачки – адвокат Новаков В. В. подав до суду вищевказану позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, за минулий час, починаючи з 01 червня 2025 року, і надалі - до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а також судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 20 грудня 2022 року сторони зареєстрували шлюб, мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом останнього року (починаючи з червня 2025 року) сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивачка вважає, що має право на утримання до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища.
21.10.2025 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області винесено судовий наказ у справі № 740/5988/25 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.10.2025 до досягнення дитиною повноліття. 31.10.2025 Ніжинським ВДВС відкрито виконавче провадження № 79477330 з примусового стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 . Стягуваних коштів вистачає виключно для задоволення потреб дитини, у той час, як сама мати у зв`язку з перебуванням у «декретній» відпустці позбавлена можливості забезпечити себе базовими потребами, що унеможливлює її гідне існування. Позивачка офіційно не працює, офіційного доходу не отримує, що підтверджується довідками ОК-5, ОК-7 органів ПФУ. Позивачка вживала заходів для покращення свого матеріального становища та деякий час працювала у ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», проте після захворювання дитини була вимушена звільнитись. 
Позивачка не має на праві власності будь-якого нерухомого чи рухомого майна, тож вимушена проживати з матір`ю у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить її матері на праві власності. У той же час мати позивачки - ОСОБА_4 також не має достатнього доходу для надання ОСОБА_1 та її дитині відповідної грошової допомоги, оскільки не працевлаштована, офіційного доходу не має, що також підтверджується копіями трудової книжки та довідок ОК-5 та ОК-7 органів ПФУ, виданих на ім`я ОСОБА_4 . Тож, єдиним джерелом існування для позивачки та її дочки є отримані аліменти від відповідача в рамках ВП № № 79477330.
Після ухвалення судового рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області в справі № 740/5988/25 від 21.10.2025, сторони не спілкуються, стосунки не підтримують, відповідач ігнорує будь-які намагання позивачки для відновлення спілкування з метою уникнення психологічних травм для дитини. На думку позивачки, вона має право на стягнення аліментів на минулий період на підставі ч. 2 ст. 191 СК України.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін.
30.04.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву та додаткові пояснення від ОСОБА_2 , в якому він просив відмовити у задоволенні позову, врахувати його тимчасову непрацездатність та відсутність можливості працювати, а також факт добровільного утримання дитини до моменту призначення аліментів та подальшу допомогу. У поданому відзиві відповідач вказує, що на цей час його матеріальний стан погіршився, так як він є тимчасово непрацездатним у зв`язку з пораненням ноги, що підтверджується відповідними медичними документами. Він належним чином виконував свої батьківські обов`язки та ще до встановлення аліментних зобов`язань судом – добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, систематично перераховуючи грошові кошти на її потреби, що підтверджується наданими до суду копіями платіжних інструкцій. 
06.05.2026 до суду найдішла відповідь на відзив від представника позивача - адвоката Новакова В. В., в якій він просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що надіслані відповідачем додатки до відзиву на позовну заяву та додаткові пояснення не можуть вважатись належними та допустимими доказами, оскільки більшість із них є нічим іншим, ніж фотокопією якихось документів, справжність яких наразі не підтверджена та викликає багато обґрунтованих сумнівів. Більше того, додані скріншоти про нібито перерахунки якихось грошових коштів відповідачем на картковий рахунок позивача також не є належними та допустимими, оскільки з них неможливо встановити, що це за суми, хто їх відправляв, з якого та на чий рахунок, рівно як і неможливо підтвердити призначення таких платежів, а тому вказані докази не можуть бути прийняті судом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.
Суд установив, що 20 грудня 2022 року сторони зареєстрували шлюб, мають спільну дитину – дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
21.10.2025 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області винесено судовий наказ у справі № 740/5988/25 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття. 
31.10.2025 Ніжинським ВДВС відкрито виконавче провадження № 79477330 з примусового стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою від 30.03.2026 № 14/4-11/16/1, виданою Липоворізьким старостинським округом Вертіївської сільської ради Чернігівської області, ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає в АДРЕСА_2 , має склад сім`ї: дочка ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. 
Згідно із ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 13 червня 2019 року у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230ск18), у справі № 333/1701/18 (провадження № 61-17737св21), визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.
Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.
За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.
Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як зазначено у ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
З урахуванням досліджених судом доказів суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги в цій частині доведені й обґрунтовані. 
Так, у зв`язку з перебуванням у соціальній («декретній») відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивачка, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, і таке право на утримання вона має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, що є визначальним у цій категорії справ з урахуванням висновків Верховного Суду.
При цьому відповідач не довів того, що він не може надавати матеріальну допомогу. 
Доводи відповідача вцілому зводяться до того, що він добросовісно сплачував аліменти на утримання дитини, у тому числі до звернення позивачки до суду, а тому підстав для збільшення розміру аліментів на дитину немає – виходять за межі заявлених позовних вимог, які в цій справі стосуються виключно аліментів на утримання позивачки як матері, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.
З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника і одержувача аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 01.04.2026 року, оскільки на підставі ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Крім цього, суд вважає, що позивачем не наведено суду доказів на підтвердження необхідності стягнення з відповідача аліментів на її утримання за минулий період, а саме з 01 червня 2025 року, а також доказів вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача, передбачених ст. 191 СК України, що давало б можливість присудження аліментів за минулий період. Так, позивачка не надала суду належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до відповідача з питанням стягнення аліментів за минулий (попередній) час. 
Ураховуючи викладене, відсутні правові підстави для задоволення позову у цій часині позовних вимог.
Оцінюючи зібрані в справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З урахуванням вищевказаного, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити таке.
Так, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Так, у позовній заяві, а також у клопотанні, доданому до позовної заяви, представник позивачки – адвокат Новаков В. В. просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн. На підтвердження надання правничої допомоги до клопотання додано: договір № 3 про надання правової допомоги від 26.03.2026, додаток № 1 від 30.03.2026 до вказаного договору, акт виконаних робіт від 31.03.2026 за вказаним договором.
З урахуванням вищевказаних положень національного законодавства та судової практики, суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 14 000,00 грн є завищеним з урахуванням категорії справи, яка незначної складності (типова), яку суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. При цьому суд також ураховує значення справи для сторін, їх фінансовий стан, а також те, що позов задоволено частково. 
За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, що відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг. 
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 268, 272, 273, 274, 279 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов  ОСОБА_1 , поданий представником – адвокатом Новаковим Володимиром Володимировичем, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи стягнення з 01 квітня 2026 року.
У задоволенні позову в іншій частині вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір у сумі 130 (сто тридцять) гривень. 
Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко