532/1193/26 
2-а/532/6/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 р.  м. Кобеляки
Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:
судді - Назарьової Л. В.,
з участю секретаря судового засідання - Маляренко І. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - Яковенко О. В.,
відповідач - Головне управління Національної поліції в Полтавській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

Встановив:

06 травня 2026 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 7103914 від 28 квітня 2026 року.
У позовній заяві зазначено, що 28.04.2026 року ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом був зупинений працівником поліції, який повідомив про порушення правил повороту на регульованому та нерегульованому перехресті. 
В подальшому, відносно позивача була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7103914 від 28 квітня 2026 року, відповідно до якої, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що він керуючи транспортним засобом та повертаючи праворуч (ліворуч) не надав переваги у русі пішоходам, чим порушив п. 16.2 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Цією ж постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 
Відтак, вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм законодавства. Так, оскаржувана постанова не містить опису обставин справи. Також під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови, поліцейським не було встановлено фактичних обставин справи, а саме в якому напрямку позивач здійснював поворот. В матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Також позивач заперечує щодо розміру накладеного стягнення.
За таких обставин, ОСОБА_1 прохає скасувати визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №7103914 від 28 квітня 2026 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
21 травня 2026 року від представника Головного управління Національної поліції в Полтавській області – Школяр Д. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнає та зазначає, що ОСОБА_1 28.04.2026 року приблизно о 18:24 годині в м. Кобеляки, по вул. Пок- ровська (Червоноармійська), 12, керуючи транспортним засобом Mercedes-benz Citan державний номерний знак НОМЕР_1 , повертаючи праворуч (ліворуч) не надав переваги в русі пішоходам, чим порушив вимоги п. 16.2 ПДР України ч. 2 ст. 122 КУпАП. При цьому позивач не заперечує факт керування ним транспортним засобом, а також в усній формі підтвердив факт об`їзду пішоходів, чим фактично визнав, що не надав їм переваги в русі. Твердження позивача про відсутність фіксації самої події правопорушення спростовується наявними в матеріалах доказами. Вважає, що позивачем не надано жодного доказу на спростування обставин, які викладені в оскаржуваній постанові відповідача, а також доказів відсутності факту вчинення ним адміністративного правопорушення.
Оскаржувану постанову винесено згідно ст. 258, 280 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують. Вважає доведеним факт вчинення правопорушення. 
Враховуючи, що позивач порушив ПДР, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відсутні жодні правові підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведене до залишення правопорушника без відповідальності. За таких обставин, представник відповідача прохає відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 травня 2026 року відкрито провадження у справі.
Позивач, ОСОБА_1 будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.
Представник позивача, Яковенко О. В. підтримав позовну заяву та прохав її задовольнити.
Представник відповідача, Школяр Д. В. підтримала доводи відзиву та прохала відмовити в задоволенні позову.
Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7103914 від 28.04.2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що 28 квітня 2026 року приблизно о 18:24 годині в м. Кобеляки, по вул. Покровська (Червоноармійська), 12, керуючи транспортним засобом Mercedes - benz Citan державний номерний знак НОМЕР_1 та повертаючи праворуч (ліворуч) не надав переваги в русі пішоходам, чим порушив п. 16.2 ПДР України – порушення водіями транспортним засобів правил повороту на регульованому і нерегульованому перехресті. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень (а.с. 6)
Пунктом 16.2 ПДР України визначено, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, за що передбачено покарання у виді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водночас, відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил повороту на регульованому і нерегульованому перехресті передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.
Так, згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП визначена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, за що передбачено покарання у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Разом з тим, оскаржувана постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення винесена за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно положень п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до приписів статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами першою, другою статті 122 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, тоді як в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб`єкта владних повноважень, а відтак у випадку заперечення факту вчинення правопорушення, суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, в силу вимог частини другої статті 77 КАС України, повинен довести правомірність своїх дій та прийняття відповідних рішень.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем надано до матеріалів справи DVD-диск з відеозаписами з автомобільного відеореєстратору та бодікамери, однак, відомості про технічний засіб, яким здійснено запис на відеореєстратор та наявність самого запису, не внесені до оскаржуваної постанови. 
Суд зазначає, що обов`язковим є зазначення у постанові відомостей про технічний засіб, за допомогою якого такі докази зібрані, спірна постанова не містить посилання, зокрема, на відеореєстратор зі службового автомобіля, за допомогою якого зроблено відеозапис. При цьому, у постанові серії ЕНА № 7103914 у графі "До постанови додаються" зазначено відеозапис з нагрудної камери номер 907699.
Суд наголошує на тому, що відповідача зобов`язано вказувати конкретні документи, на яких ґрунтується його рішення.
При цьому, приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Зокрема, таким є відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис та докази вчиненого правопорушення, які додаються до постанови.
Так, згідно наданого суду відеозапису з нагрудної бодікамери ID реєстратора 907699, про яку зазначено у постанові, вбачається лише момент спілкування працівника поліції зі ОСОБА_1 , перебування його авто на узбіччі та в подальшому момент складання (оформлення) постанови та вручення її позивачеві, тобто підтверджує лише факт події розгляду справи про адміністративне правопорушення. Однак наведене не є достатнім доказом вчинення позивачем інкримінованого правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
При цьому суд не бере до уваги твердження представника про те, що водій усно підтвердив факт вчинення правопорушення (об`їзду пішоходів), оскільки усне визнання вини, без підтвердження іншими доказами, не може бути достатнім доказом для притягнення особи до відповідальності за вчинення інкримінованого правопорушення.
Враховуючи положення вище зазначених правових норм, суд зазначає, що відсутність в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис та про наявність відеозапису, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Таким чином, оскільки в оскаржуваній постанові у пункту 7 «До постанови додаються» зазначено про відеозапис із нагрудної камери номер 907699, однак відсутня інформація про наявність відеозапису зі службового відеореєстратора, який долучено як доказ до відзиву на позовну заяву на доданому диску під назвою, а тому вважати такий відеозапис зі службового відеореєстратора належним доказами у цій справі, у суді немає підстав, а відтак наданий суду відеозапис із відео реєстратора під назвою Video 2026-05-18 at 12.30.19, суд відхиляє як неналежний доказ по справі.
Також, суд наголошує про наявність процесуального обов`язку відповідача, передбачений ч. 2 ст. 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Крім того, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в цьому випадку - інспектором поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданих відповідачем відеозаписів в якості доказу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05.03.2020 у справі №607/7987/17, від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17, від 02.12.2019 у справі 766/16904/16-а, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.01.2019 у справі №428/2769/17, від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 30.05.2018 у справі №337/3389/16, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.
При цьому слід зазначити, що сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
При цьому, згідно зі статтею 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У силу положень частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №496/4315/16-а дійшов висновку, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.
Відповідачем до матеріалів справи не надано жодних відеозаписів, які б об`єктивно та беззаперечно підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Водночас посилання відповідача на наявність відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля суд вважає помилковими, оскільки такий відеозапис не був покладений в основу спірної постанови, про що вказано вище.
Твердження сторони відповідача про те, що позивач є суб`єктом правопорушення з огляду на те, що усною заявою прямо та беззаперечно підтвердив подію правопорушення при складанні спірної постанови не заслуговує на увагу, оскільки саме відповідач, до притягнення особи до відповідальності зобов`язаний встановити наявність усіх елементів складу адміністративного проступку та підтвердити їх належними та допустимими доказами.
Отже, відповідач, всупереч імперативного обов`язку встановлено, зокрема ч. 2 ст. 77 КАС України не надав жодного доказу того, що позивач допустив будь-яке порушення чинного законодавства.
Кожна з цих підстав є достатньої та самостійною підставою для скасування спірної постанови як протиправної.
У силу вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи, що суб`єкт владних повноважень не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності свого рішення, суд не вбачає законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Таким чином, оскільки обставини, зазначені в постанові про адміністративне правопорушення, складені відносно позивача, не знайшли свого підтвердження під час дослідження матеріалів справи, як наслідок, суд вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7103914 від 28.04.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП є неправомірною та підлягає скасуванню. За таких обставин, позовні вимоги про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що оскаржувану постанову необхідно скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.
Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом установлено, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір, а оскільки судом прийнято рішення про задоволення позову, із відповідача, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області, на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду.
Керуючись статтями 8, 9, 19, 20, 77, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 222, 247, 251, 252, 258, 289, 293 КУпАП, суд

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7103914 від 28.04.2026 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 510,00 гривень.
Справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.
Стягнути із Головного управління Національної поліції в Полтавській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 665,60 (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до другого апеляційного адміністративного суду або через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_1 ;
відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, код ЄДРПОУ 40108630, адреса: м. Полтава, вул. Юліана Матвійчука, 83 Полтавської області.

Суддя