Справа № 643/20073/25
Провадження № 2/643/2147/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и в :

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» в особі керівника Ланового Є.М. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за Кредитним договором №2334035 від 27.05.2019 в сумі 15 932,76 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 6 000,00 грн.
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем зазначено, що 27.05.2019 між ТОВ «Алекскредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2334035. Посилався, що у відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Посилався, що відповідно до умов укладеного договору відповідач отримав кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000,00 грн. Зазначив, що 10.06.2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» укладено Договір факторингу №АК-10/06/2025. 07.07.2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» було укладено Договір факторингу №ДФ-07072025. На підставі вказаних договорів факторингу відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2334035 від 27.05.2019. Посилався, що сума боргу відповідача перед новим кредитором (ТОВ «ФК «Солвентіс») становить 15 932,76 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 8 566,00 грн; заборгованість за відсотками – 7 366,76 грн; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями - 0 грн; заборгованість за пенею - 0 грн. 
Аргументи учасників справи
03 грудня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 в особі представника – Тамазликара Л.Й. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Солвентіс» в повному обсязі. Крім того, просив стягнути з ТОВ «ФК «Солвентіс» на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 15 000,00 грн. В обґрунтування обраної позиції посилався, що позивачем не надано суду доказів безпосередньо направлення йому, ОСОБА_2 , вимоги та повідомлення про відступлення права вимоги вих. №2334035 від 10.07.2025 (опис вкладення, поштова накладна та чек). Зауважував, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Посилався, що матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують виконання ТОВ «Алекскредит» умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на його рахунок. Крім того, матеріали справи не містять даних, що підтверджують належність електронного платіжного засобу – платіжна картка № НОМЕР_1 , саме йому, ОСОБА_1 . Звертав увагу, що в договорі кредиту не міститься номеру картки, на яку б позичальник просив перерахувати грошові кошти. Також відсутні докази належності картки саме йому, ОСОБА_1 . Просив звернути увагу на обставини, встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпра у справі №761/33126/21 (провадження 2/201/1778/2022) за позовом ОСОБА_1 до відповідача ТОВ «Алекскредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів і судових витрат. Зауважував, що питання стягнення заборгованості за кредитним договором № 2334035 від 27.05.2019 вже розглядалося в судовому порядку та судом було акцентовано увагу і здійснено певні висновки щодо підтвердження фактів неналежного укладення кредитного договору, неперерахування коштів та їх неотримання саме ОСОБА_1 , а також надання доказів з боку кредитодавця.
08 грудня 2025 року від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач посилався, що Договір про надання кредиту №2334035 від 27.05.2019 з додатками до нього, було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Звертав увагу, що відповідачем здійснювалося часткове погашення боргу за Договором №2334035 від 27.05.2019, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, який міститься в матеріалах справи. Зауважував, що лише безпосередньо відповідач має можливість надати виписку за картковим рахунком № НОМЕР_1 на спростування/ підтвердження обставини зарахування/не зарахування 27.05.2019 кредиту в сумі 10 000,00 грн, що є його прямим процесуальним обов`язком згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, у випадку наявності заперечень щодо отримання кредитних коштів, чого відповідачем зроблено не було. Звертав увагу, що як було зазначено про це у позовній заяві, позивачем здійснено заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості за договором про споживчий кредит №2334035 від 27.05.2019 на адресу відповідача, але такі заходи виявилися безрезультатними, заборгованість відповідачем в досудовому порядку погашена не була. З огляду на викладене, просив задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Солвентіс» про стягнення заборгованості у повному обсязі.
09 грудня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 в особі представника – Тамазликара Л.Й. через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній посилався, що позивачем не враховано, що Договір №2334035 від 27.05.2019 був предметом розгляду у справі №761/33126/21 (провадження 2/201/1778/2022) та рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідачем не доведено, що під час підписання договору, заяви-анкети позичальника позивач був ознайомлений саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг. Цим же рішенням встановлено, що фінансова установа не надала будь яких доказів на підтвердження того, що позивач отримав кредит. Звертав увагу, що розрахунок заборгованості за кредитом, наданий позивачем, зроблений ТОВ «Алекскредит» одноособово без надання з боку кредитодавця та/або позивача платіжних документів, які відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відтак відповідач не сплачував за кредитом коштів, позаяк не отримував його.
Рух справи
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 14 листопада 2025 року відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання на 16 грудня 2025 року на 08 годину 30 хвилин.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 08 грудня 2025 року задовольнив заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Тамазликара Л.Й. про його участь у судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 16 грудня 2025 року поновив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» процесуальний строк на звернення до Салтівського районного суду міста Харкова з клопотанням про витребування доказів. Клопотання позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» про витребування доказів задовольнив, витребував від АТ КБ «ПриватБанк» таку інформацію: чи належить картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку станом на 27.05.2019 ОСОБА_1 ; виписку по рахунку за номером картки № НОМЕР_2 за період з 27.05.2019 по 29.05.2019.
31 грудня 2025 року на адресу Салтівського районного суду міста Харкова від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані судом докази. 
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, у прохальній частині позовної заяви та у відповіді на відзив просив про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс». 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в судовому засіданні був представлений повноважним представником – адвокатом Тамазликаром Л.Й., який приймав участь в режимі відеоконференції. 
Представник відповідача - адвокат Тамазликар Л.Й. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав, як про це зазначено у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив. 
За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, беручи до уваги, що позивач та відповідач належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, скористалися своїм процесуальним правом на подання заяв по суті справи, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідач представлений у судовому засіданні повноважним представником, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності сторін, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутністю позивача та відповідача.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
27.05.2019 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту №2334035, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 2334035 (а.с. 16-20).
Відповідно до п. 1.3 Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України – гривні. 
У п. 1.4 Договору сторони погодили, що сума кредиту складає 10 000,00 грн.
Згідно з п. 1.5 Договору, нарахування процентів за користування кредитом та пені здійснюється, виходячи з базової процентної ставки, акцій, програми лояльності кредитодавця, спеціальної процентної ставки по кредиту після спливу узгодженого строку повернення кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом за акційними ставками і ставками програми лояльності здійснюється тільки за умови повернення кредиту до спливу узгодженого строку повернення кредиту, наведеного у п. 1.9. цього Договору. У випадку виникнення заборгованості проценти за користування кредиту за період узгодженого строку повернення кредиту нараховуються, виходячи із базової процентної ставки, а поза межами цього строку - виходячи із спеціальної ставки встановленої для періоду, що перевищує узгоджений строк повернення кредиту. Пеня нараховується за ставкою встановленою цим договором. Для повного погашення кредиту позичальник має сплатити повністю основну суму кредиту, усі нараховані проценти, пеню і штрафи. Нарахування процентів за базовою процентною ставкою за період узгодженого строку повернення кредиту, нарахування процентів поза межами узгодженого строку повернення кредиту, нарахування пені – є правом кредитодавця. Кредитодавець без погодження сторін може на свій розсуд зменшити нарахування процентів за користування кредитом і пеню.
У п. 1.6 Договору визначено ставки нарахування процентів і розмір пені за цим договором:
Базова процентна ставка за один день користування кредитом – 1,7%;
Акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,02%;
Спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%;
Пеня за один день користування кредитом поза Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) - 0,00%.
У випадку використання кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів (включаючи дострокове погашення кредиту) позикодавець сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 5,10% від визначеної в п. 1.4. Договору суми кредиту.
Сторони встановлюють узгоджений строк повернення кредиту: 30 календарних днів до 26.06.2019 (включно) (п. 1.9 Договору).
Відповідно до п. 1.10 Договору кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.4. Договору в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.
У Розділі 4 Договору сторони погодили, що для повного повернення/погашення заборгованості/зобов`язань за кредитом за цим договором позичальник має сплатити основну суму кредиту, проценти за користування кредитом, прострочені проценти, неустойки (пеню, штраф) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця, або іншим способом, передбаченим цим договором та наведеним на сайті кредитодавця. Сплата зобов`язання/заборгованості за договором здійснюється в наступному порядку у відповідності до суми кредиту: якщо сума кредиту не перевищує розмір мінімальної заробітної плати в Україні на момент укладання Договору: у першу чергу – сума нарахованої неустойки (пені, штрафу); у другу чергу – сума прострочених процентів за користування кредитом; у третю чергу – сума нарахованих процентів за користування кредитом; у четверту чергу – прострочена до повернення основна сума кредиту; у п`яту – основна сума кредиту. Якщо сума кредиту перевищує розмір мінімальної заробітної плати в Україні на момент укладання Договору: у першу чергу – сума прострочених процентів; у другу чергу – прострочена до повернення основна сума кредиту; у третю чергу – сума нарахованих процентів за користування кредитом; у четверту чергу – основна сума кредиту; у п`яту чергу – сума нарахованої неустойки (пені, штрафу) у випадку порушення умов Договору. Всі розрахунки за цим договором здійснюються виключно в національній грошовій одиниці України гривні. Датою виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця, що вказаний у реквізитах цього договору, в строк та у сумі, визначених умовами цього договору та додатками до нього.
Проценти за користування кредитом у разі дострокового погашення кредиту позичальник сплачує відповідно до ставок і порядку нарахування, наведеному у п. 1.5.-1.7. цього Договору. 
Кредит вважається простроченим у разі несвоєчасної сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, починаючи з наступного дня закінчення узгодженого строку повернення кредиту, визначеного в п. 1.9. цього Договору, за умови, якщо узгоджений строк повернення кредиту не було продовжено шляхом укладення між сторонами додаткової угоди.
27.05.2019 ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 підписали Додаток №1 до Договору про надання кредиту №2334035 від 27.05.2019, який містить Графік платежів, відповідно до якого дата надання кредиту – 27.05.2019, дата погашення кредиту відповідно до Узгодженого строку повернення кредиту – 26.06.2019, сума платежу за Узгоджений строк повернення кредиту – 13 060,00 грн, у тому числі: погашення основної суми кредиту – 10 000,00 грн, проценти за користування кредитом в межах Узгодженого строку повернення кредиту – 3 060,00 грн, процентна ставка в межах Узгодженого строку повернення кредиту (акційна ставка, ставка за програмою лояльності) – 1,02% (а.с. 20-21).
Згідно з довідкою, наданою 04.11.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Елаєнс» Товариству з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», ТОВ «ФК «Елаєнс» підтверджує , що в системі успішно проведено платіж 27.05.2019 в сумі 10 000,00 грн, номер картки: НОМЕР_1 (а.с. 22).
Згідно з інформацію, наданою АТ КБ «ПриватБанк» за №20.1.0.0.0/7-251217/77648-БТ від 17.12.2025, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 . Банком надано виписку по рахунку № НОМЕР_3 за період з 27.05.2019 по 29.05.2019, з якої убачається, що 27.05.2019 на рахунок ОСОБА_1 було зараховано 10 000,00 грн.
Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту №2334035 від 27.05.2019, сформованого первісним кредитором ТОВ «Алекскредит», станом на 06.06.2025, заборгованість відповідача становить 15 022,22 грн. З наданого розрахунку убачається, що 04.07.2019 ОСОБА_1 сплатив 5 460,00 грн, 24.07.2019 – 1 847,46 грн, 13.08.2019 – 1 797,47 грн, 02.09.2019 – 1 098,48 грн, всього сплачено 10 203,41 грн. Убачається, що 1 434,00 грн кредитором зараховано в рахунок суми кредиту, 8 419,41 грн в рахунок процентів за користування кредитом, 350,00 грн – нарахована плата за продовження строку (а.с. 23-24).
10 червня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Алекскредит» укладено Договір факторингу №АК-10/06/2025, відповідно до п. 1.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити Клієнту Ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб. У договорі сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається шляхом підписання сторонами договору та відповідного реєстру прав вимоги, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу (а.с. 25-33). 
Позивачем надано Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025, підписаний ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Алекскредит», відповідно до якого ТОВ «Секвоя Капітал» отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №2334035 від 27.05.2019 в сумі 15 932,76 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту – 8 566,00 грн, за відсотками – 7 366,76 грн (а.с. 39).
07 липня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» укладено Договір факторингу №ДФ-07072025, відповідно до п. 1.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити Клієнту Ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб. У договорі сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається шляхом підписання сторонами договору та відповідного реєстру прав вимоги, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу (а.с. 40-54).
Позивачем надано Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №ДФ-07072025 від 07.07.2025, підписаний ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс», відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №2334035 від 27.05.2019 в сумі 15 932,76 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту – 8 566,00 грн, за відсотками – 7 366,76 грн (а.с. 55).
Згідно з платіжною інструкцією №185 від 16.06.2025 ТОВ «Секвоя Капітал» сплатило на користь ТОВ «Алекскредит» 1 900 000,00 грн, призначення платежу: «оплата за переуступлення прав вимоги за грошовими зобов`язаннями згідно з Договором Факторингу №06062025 від 06.06.2025 без ПДВ» (а.с. 63).
Згідно з платіжною інструкцією №812 від 08.07.2025 ТОВ «ФК «Пінг-Понг» сплатило на користь ТОВ «Секвоя Капітал» 2012173,75 грн, призначення платежу: «оплата ціни придбання згідно з Договором Факторингу №ДФ-07072025 від 07.07.2025 без ПДВ» (а.с. 62).
Як убачається з копії Наказу №70-к від 01.07.2025 з 01.07.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» перейменовано у ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» (а.с. 61).
Відповідно до повідомлення ТОВ «Секвоя Капітал» ТОВ «Алекскредит» за Вих. №20250616 від 16.06.2025, ТОВ «Секвоя Капітал» здійснено повний розрахунок відповідно до п. 4.2 договору факторингу №АК-10/06/2025, що підтверджується платіжною інструкцією №185, проте в номері та даті договору факторингу допущено описку в частині «призначення платежу». ТОВ «Секвоя Капітал» просить вважати правильним номер та дату в частині «призначення платежу» - «згідно з Договором Факторингу №10062025 від 10.06.2025» (а.с. 64).
Позивачем надано вимогу-повідомлення про обов`язок погашення заборгованості за кредитним договором №2334035 від 27.05.2019 Вих. №2334035 від 10 липня 2025 року, адресовано ОСОБА_1 , в якій позивач рекомендує сплатити заборгованість на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» у сумі 15 932,76 грн (а.с. 58-59).
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду 
За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Як це унормовано вимогами ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Правилами ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, як це визначено положеннями ст. 516 ЦК України.
Правилами ст. 517 ЦК України закріплено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами ст. 526 ЦК України.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 57, 60-62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджений Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.
Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
З наведеного вбачається, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Отже, саме виписка по рахунку є належним доказом підтвердження видачі кредиту.
Як було установлено судом, 27.05.2019 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту №2334035 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника №2334035, за умовами якого сума кредиту складає 10 000,00 грн.
ТОВ «Алекскредит» свої зобов`язання за договором виконало та здійснило перерахунок коштів у сумі 10 000,00 грн на платіжну картку відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс», повідомленням від АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-251217/77648-БТ від 17.12.2025, випискою з рахунку № НОМЕР_3 за період з 27.05.2019 по 29.05.2019.
З огляду на наведені докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору факторингу №АК-10/06/2025 від 10.06.2025 право вимоги за кредитним договором №2334035 від 27.05.2019, укладеним між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 , перейшло від ТОВ «Алекскредит» до ТОВ «Секвоя Капітал». На підставі договору факторингу №ДФ-07072025 від 07 липня 2025 року вказане право вимоги перейшло від ТОВ «Секвоя Капітал» до ТОВ «ФК «Солвентіс».
Що стосується тверджень відповідача у відзиві на позов про те, що позивачем не надано суду доказів безпосереднього направлення відповідачу вимоги та повідомлення про відступлення права вимоги, то суд керується таким.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За правилами ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання вважається належним. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
У свою чергу, на час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку ані первісному кредиторові, ані ТОВ «ФК «Солвентіс».
Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується таким.
Відповідно до п. 1.5 Договору №2334035 від 27.05.2019, нарахування процентів за користування кредитом та пені здійснюється, виходячи з базової процентної ставки, акцій, програми лояльності кредитодавця, спеціальної процентної ставки по кредиту після спливу узгодженого строку повернення кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом за акційними ставками і ставками програми лояльності здійснюється тільки за умови повернення кредиту до спливу узгодженого строку повернення кредиту, наведеного у п. 1.9. цього Договору. У випадку виникнення заборгованості проценти за користування кредиту за період узгодженого строку повернення кредиту нараховуються, виходячи із базової процентної ставки, а поза межами цього строку - виходячи із спеціальної ставки встановленої для періоду, що перевищує узгоджений строк повернення кредиту. Пеня нараховується за ставкою встановленою цим договором. Для повного погашення кредиту позичальник має сплатити повністю основну суму кредиту, усі нараховані проценти, пеню і штрафи. Нарахування процентів за базовою процентною ставкою за період узгодженого строку повернення кредиту, нарахування процентів поза межами узгодженого строку повернення кредиту, нарахування пені – є правом кредитодавця. Кредитодавець без погодження сторін може на свій розсуд зменшити нарахування процентів за користування кредитом і пеню.
У п. 1.6 Договору визначено базову процентну ставку за один день користування кредитом – 1,7%; акційну ставку або ставку за Програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,02%; спеціальну процентну ставку за один день користування кредитом після Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%.
У п. 1.9 Договору сторони встановили узгоджений строк повернення кредиту: 30 календарних днів до 26.06.2019 (включно).
У Розділі 4 Договору сторони погодили, що кредит вважається простроченим у разі несвоєчасної сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, починаючи з наступного дня закінчення узгодженого строку повернення кредиту, визначеного в п. 1.9. цього Договору, за умови, якщо узгоджений строк повернення кредиту не було продовжено шляхом укладення між сторонами додаткової угоди.
Позивачем долучено до позову детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за Договором про надання кредиту №2334035 від 27.05.2019, сформований первісним кредитором ТОВ «Алекскредит», станом на 06.06.2025, згідно з яким 27.05.2019 ОСОБА_1 було видано кредит в сумі 10 000,00 грн, з 28.05.2019 по 04.07.2019 йому нараховувалися відсотки за процентною ставкою 1,02% на день від суми кредиту (102,00 грн). 04.07.2019 ОСОБА_1 було сплачено 5 460,00 грн, з яких 1 434,00 грн було зараховано в рахунок погашення суми кредиту, 3 876,00 грн – в рахунок процентів за користування кредитом, 150,00 грн, як нарахована плата за продовження кредиту. З 05.07.2019 по 24.07.2019 ОСОБА_1 нараховувалися відсотки за процентною ставкою 1,02% на день від суми кредиту (87,37 грн). 24.07.2019 ОСОБА_1 було сплачено 1 847,46 грн, з яких 1 747,46 грн було зараховано в рахунок погашення процентів за користування кредитом, 100,00 грн, як нарахована плата за продовження кредиту. З 25.07.2019 по 13.08.2019 ОСОБА_1 нараховувалися відсотки за процентною ставкою 1,02% на день від суми кредиту (87,37 грн). 13.08.2019 ОСОБА_1 було сплачено 1 797,47 грн, з яких 1 747,47 грн було зараховано в рахунок погашення процентів за користування кредитом, 50,00 грн, як нарахована плата за продовження кредиту. З 14.08.2019 по 25.08.2019 включно ОСОБА_1 нараховувалися відсотки за процентною ставкою 1,02% на день від суми кредиту (87,37 грн). З 26.08.2019 по 04.09.2019 ОСОБА_1 нараховувалися відсотки за процентною ставкою 1,70% на день від суми кредиту (145,62 грн). 02.09.2019 ОСОБА_1 було сплачено 1 098,48 грн, з яких 1 048,48 грн було зараховано в рахунок погашення процентів за користування кредитом, 50,00 грн, як нарахована плата за продовження кредиту. З 05.09.2019 по 21.09.2019 ОСОБА_1 нараховувалися прострочені проценти за кредитом за процентною ставкою 3,00% на день (300,00 грн). Убачається, що ОСОБА_1 було всього нараховано: за сумою кредиту – 10 000,00 грн, яку він частково погасив в сумі 1 434,00 грн, залишок – 8 566,00 грн; проценти за користування кредитом – 9 875,63 грн, які він частково погасив в сумі 8 419,41 грн, залишок – 1 456,22 грн; 350,00 грн – нарахована плата за продовження строку, яку ОСОБА_1 сплатив в повному обсязі; прострочені проценти за користування кредитом – 5 000,00 грн. Загальна сума заборгованості – 15 022,22 грн (8 566,00 + 1 456,22 + 5000,00 = 15 022,22).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як дійшла висновку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року, прийнятій у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Аналогічного змісту правові висновки також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, прийнятій у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2020 року, прийнятій у справі №912/1120/16, провадження № 12-142гс19, дійшла висновку, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
Як убачається зі змісту позовних вимог та наданих до позовної заяви доказів, позивач просить стягнути з відповідача за договором про надання кредиту проценти за користування кредитними коштами, як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку (після 26.06.2019).
Водночас, як було установлено судом, у Договорі №2334035 від 27.05.2019 сторони погодили узгоджений строк повернення кредиту: 30 календарних днів до 26.06.2019 (включно) (п. 1.9 договору). Кредит вважається простроченим у разі несвоєчасної сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, починаючи з наступного дня закінчення узгодженого строку повернення кредиту, визначеного в п. 1.9. цього Договору, за умови, якщо узгоджений строк повернення кредиту не було продовжено шляхом укладення між сторонами додаткової угоди (Розділ 4 договору).
Додаткової угоди щодо продовження узгодженого строку дії договору після 26.06.2019 матеріали справи не містять, позивачем їх суду не надано.
Як убачається з наданих позивачем доказів, станом на дату повернення кредиту - 26.06.2019 відповідач не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за узгоджений строк повернення кредиту становила 13 060,00 грн, з яких 10 000,00 грн – основна сума кредиту, 3 060,00 – проценти за користування кредитом у межах узгодженого строку повернення кредиту.
Водночас, згідно з детальним (щоденним) розрахунком заборгованості за Договором про надання кредиту №2334035 від 27.05.2019, сформованим первісним кредитором ТОВ «Алекскредит», станом на 06.06.2025, після узгодженого строку кредитування ОСОБА_1 було погашено заборгованість у загальній сумі 10 203,41 грн (04.07.2019 ОСОБА_1 було сплачено 5 460,00 грн, 24.07.2019 - 1 847,46 грн, 13.08.2019 - 1 797,47 грн, 02.09.2019 - 1098,48 грн). 
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором №2334035 від 27.05.2019 в сумі 2 856,59 гривень (13 060,00 – 10 203,41 = 2 856,59).
У свою чергу, що стосується прострочення відповідачем грошового зобов`язання, починаючи з 27.06.2019, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за весь час прострочення, а також річні відсотки від простроченої суми, як це визначено положеннями ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Водночас, позивачем такі позовні вимоги не заявлялися, а суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України.
Посилання представника відповідача на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпра у справі №761/33126/21 (провадження 2/201/1778/2022) за позовом ОСОБА_1 до відповідача ТОВ «Алекскредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів і судових витрат, у якому, як про це зазначено представником, питання стягнення заборгованості за кредитним договором №2334035 від 27.05.2019 вже розглядалося та судом було акцентовано увагу і здійснено певні висновки щодо підтвердження фактів неналежного укладення кредитного договору, неперерахування коштів та їх неотримання саме ОСОБА_1 , а також надання доказів з боку кредитодавця, суд відхиляє, позаяк предметом розгляду у справі №761/33126/21 була перевірка правомірності дій нотаріуса під час вчинення виконавчого напису, а не вимога кредитора до позичальника про примусове повернення заборгованості за кредитним договором №2334035 від 27.05.2019.
Більш того, у вказаному рішенні по справі №761/33126/21 кредитний договір №2334035 від 27.05.2019 не було визнано недійсним чи нікчемним. 
Наявність рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2022 року у справі №761/33126/21, яким задоволено позов ОСОБА_1 та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №6214, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. від 04 квітня 2020 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором №2334035 від 27 травня 2019 року у сумі 16 422,22 грн, на яке посилається у відзиві на позов відповідач, встановлених у справі фактичних обставин не спростовує та не є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відтак, позовні вимоги ТОВ «ФК «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в сумі 2 856,59 гривень.
Розподіл судових витрат
Згідно з платіжною інструкцією в національній валюті №2334035 від 28.10.2025 при пред`явленні позову через підсистему «Електронний суд» позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 17,93%, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 434,34 гривень (2 422,40 : 100 х 17,93 = 434,34).
Крім зазначеного, у пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 6 000,00 гривень.
У відзиві на позовну заяву відповідач просив, серед іншого, відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс» у стягненні витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 6 000,00 грн. 
Так, судом встановлено, що між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» та адвокатом Лівак І.М. 01 липня 2025 року було укладено Договір №43657029 про надання правової допомоги (а.с. 70-74).
30 вересня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» та адвокат Лівак І.М. уклали додаткову угоду №2334035 до Договору №43657029 про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року, яким доповнили розділ 4 «Порядок здійснення розрахунків» договору новим пунктом 4.9 згідно з яким за здійснення представництва та захист інтересів клієнта у суді у справі про стягнення кредитної заборгованості та надання інших видів професійної правничої допомоги, клієнт виплачує адвокату гонорар. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним Актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі Детального опису робіт, виконаних адвокатом (а.с. 75). 
Позивачем надано суду Акт №2334035 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30 вересня 2025 року, підписаного адвокатом Лівак І.М. та ТОВ «ФК «Солвентіс», згідно з яким адвокат надав, а клієнт прийняв правничу допомогу загальною вартістю 6000,00 грн, а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Солвентіс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с. 68-69).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
У справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04 від 23.01.2014 Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00 від 28.11.2002 Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України визначена процедура відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною на момент вирішення судом питання про розподіл судових витрат, чи тільки має бути сплачено.
На думку суду, відсутність доказів оплати вказаних послуг не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача, враховуючи позицію ВС, що викладена у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 19 травня 2021 року у справі № 754/12116/18.
Правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В розумінні п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Ураховуючи предмет та ціну позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, позицію відповідача, який заперечує проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката, доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог на 17,93% - в сумі 1 075,80 гривень (17,93% х 6 000,00 гривень / 100 = 1 075,80).
Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просив стягнути з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 15 000,00 грн.
Відповідачем надано суду Договір №б/н від 27 липня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Леоніда Тамазликара» (а.с. 113а-118), Додаткову угоду №3 до Договору №б/н від 27 липня 2022 року, укладену 01 грудня 2025 року ОСОБА_1 та АБ «Леоніда Тамазликара», якою сторони погодили доповнити договір п. 4.11. такого змісту: «вартість правової допомоги щодо захисту прав та інтересів клієнта в Салтівському районному суді м. Харкові в ході розгляду справи №643/20073/25 за позовом ТОВ «ФК «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №2334035 від 27.05.2019 в сумі 15 932,76 грн, а також судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 6 000,00 грн, сторони визначають у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000,00 грн. Вказана вартість правничої допомоги сплачується клієнтом протягом 10 днів з дня проголошення рішення у справі №643/20073/25» (а.с. 113), Акт №3 приймання-передачі наданої правової допомоги за Договором №б/н від 27.07.2022, підписаного сторонами 03 грудня 2025 року (а.с. 112).
У відповіді на відзив ТОВ «ФК «Солвентіс» зазначено, що позивач не погоджується з заявленим відповідачем розміром витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн, позаяк зазначений розмір встановлений на власний розсуд та є необґрунтованим. 
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, та які підлягають стягненню з позивача, суд ураховує, що складання відзиву та заперечень на відповідь на відзив не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат приймав участь у двох судових засіданнях в режимі відеоконференції, справа розглядається у спрощеному позовному провадженні, позовні вимоги задоволено частково. 
Ураховуючи предмет та ціну позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, заперечення позивача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 15 000,00 грн, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача до 4 000,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за Кредитним договором №2334035 від 27.05.2019 в сумі 2 856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) гривень 59 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 434 (чотириста тридцять чотири) гривень 34 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1 075 (одна тисяча сімдесят п`ять) гривень 80 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», код ЄДРПОУ 43657029, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22, IBAN: НОМЕР_4 в АТ «Сенс Банк», МФО 300346;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 01 травня 2026 року.

Суддя : Я.Ю. Семенова