19.05.26
22-ц/812/1157/26
Провадження № 22-ц/812/1157/26 Головуючий суду першої інстанції Волощук О.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року м. Миколаїв Справа № 489/10264/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Лівшенку О.С.,
за участі представника відповідачки – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_1 , на ухвалу Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Волощук О.О., в залі судового засідання в м. Південноукраїнськ, за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу заяви та перегляд заочного рішення за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_1 , звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення. 
Заява мотивована тим, що заочним рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2025 року було частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (далі – ТОВ «Споживчий Центр») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідачка не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Зокрема, ухвалу про відкриття провадження та виклики до суду відповідачка не отримувала, про що містяться відповідні докази в матеріалах справи, що позбавило її можливості реалізувати своє право на захист, подати відзив та надати відповідні докази. 
02 квітня 2026 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до адвоката - представника відповідача з метою отримання юридичної консультації. У ході проведення адвокатського аналізу було виявлено заочне рішення. 
Представник відповідачки ознайомився з заочним рішенням 07 квітня 2026 року після отримання доступу до матеріалів справи в Електронному суді.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд поновити їй строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення та переглянути заочне рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2025 року.
Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 квітня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_1 , про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 12 грудня 2025 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Споживчий Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 12 грудня 2025 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Споживчий Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. 
Ухвала суду мотивована тим, що заочне рішення було винесене на підставі повторної неявки відповідачки по справі у судове засідання 12 грудня 2025 року, ненадання відповідачкою відзиву та наявність заяви позивача про згоду на ухвалення заочного рішення.
При цьому, відповідачка повідомлялася судом належним чином про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать повістки, направлені рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за місцем її реєстрації. Лист повернувся до суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково на сайті Судової влади було здійснено оголошення про виклик ОСОБА_2 до Південноукраїнського міського суду.
Заочне рішення направлено відповідачці рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за місцем її реєстрації. Лист повернувся до суду з позначко «адресат відсутній за вказаною адресою». Однак 14 січня 2026 року відповідачка ОСОБА_2 ознайомилася з матеріалами справи, що підтверджується її підписом на заяві про ознайомлення з матеріалами справи від 06 січня 2026 року.
З`являтись до судового засідання чи ні, є безпосереднім правом відповідачки, водночас суд своє зобов`язання щодо повідомлення відповідачки як сторону по справі виконав в повному обсязі, докази чого, знаходять своє підтвердження в матеріалах справи.
Відповідачка ознайомилася з матеріалами справи 14 січня 2026 року, а отже двадцятиденний строк на подачу заяви про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення минув 10 лютого 2026 року.
У свій заяві про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, представник відповідача не навів поважних причин пропуску строку, який закінчився 11 січня 2026 року, та причин неможливості звернення із заявою про поновлення строку, у встановлений строк, тобто до 10 лютого 2026 року (включно).
Не погодившись з ухвалою суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила суд її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов до помилкового висновку про те, що у своїй заяві про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, представник відповідачки не навів поважних причин пропуску строку, який закінчився 11 січня 2026 року, та причин неможливості звернення із заявою про поновлення строку, у встановлений строк, тобто до 10 лютого 2026 року (включно). 
Помилка полягає в тому, що процесуальний закон визначає дію, з дати якої слід рахувати строк на подання заяви про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення – це дата вручення повного заочного рішення, а суд рахує цей строк з дати ознайомлення з матеріалами справи.
Проте, це не тотожні поняття з точки зору процесуального закону. 
Тобто, процесуальний закон в такому випадку надає відповідачці у справі право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. 
Отже, враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачці повного заочного рішення від 12 грудня 2025 року, а також враховуючи що представник відповідачки ознайомився з заочним рішенням 07 квітня 2026 року після отримання доступу до матеріалів справи в Електронному суді встановлений в частині 3 статті 284 ЦПК України - двадцятиденний строк на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд заочного рішення від 12 грудня 2025 року слід рахувати саме з 07 квітня 2026 року та який закінчується 26 квітня 2026 року.
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачки, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2025 року частково задоволено позовну заяву ТОВ «Споживчий Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2025 року № 25.02.2025-100001297 у сумі 21 183,22 грн, яка складається з: 9 992.02 грн заборгованості по основному боргу/тілу кредиту; 11 191.20 грн заборгованості за процентами.
Копію повного тексту рішення 15 грудня 2025 року було направлено відповідачці на адресу її зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 ).
Як вбачається з наявного у матеріалах справи поштового конверта, направлене судом поштове відправлення з копією судового рішення, повернуте суду установою поштового зв`язку 07 січня 2026 року з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. 
Відповідно до частини 2 статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини 3, 4 статті 284 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частини 1, 2 статті 126 ЦПК України).
За приписами частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (частина 3 статті 127 ЦПК України).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11084/20 зазначено, що «зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу».
Відповідачка, звернувшись з апеляційною скаргою зазначала, що при зверненні до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного судового рішення, просила поновити їй строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, пославшись на те, що повне заочне рішення як безпосередньо в суді, так і засобами поштового зв`язку вона не отримувала. Її представник ознайомився з заочним рішенням 07 квітня 2026 року після отримання доступу до матеріалів справи в Електронному суді.
Зазначені доводи апеляційної скарги судом відхиляються, з огляду на наступне. 
Як встановлено матеріалами справи ТОВ «Споживчий Центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитнм договором 07 жовтня 2025 року. За даними відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 09 жовтня 2025 року № 1873709 адреса реєстрації місця проживання відповідачки: АДРЕСА_1 . Іншої адресу ОСОБА_2 суду не повідомила.
Протягом розгляду справи судом першої інстанції неодноразово направлялись судові повістки про дату, час і місце розгляду справи, які повертались до суду установою поштового зв`язку з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. 
Копію повного тексту заочного рішення 15 грудня 2025 року також було направлено відповідачці на адресу її зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 ), що відповідає вимогам ЦПК України.
07 січня 2026 року поштове відправлення з копією заочного рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2025 року, направлене відповідачці на адресу її зареєстрованого місця проживання, повернулося до суду першої інстанції з проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній».
Відповідно до частини 6 статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, з огляду на зазначене, за наведеними нормами ЦПК України проставлена 07 січня 2026 року відмітка про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду вважається належним направленням копії заочного рішення.
Між тим, суд першої інстанції при визначенні дати вручення відповідачці копії заочного рішення, виходив з того, що ОСОБА_2 при ознайомленні з матеріалами справи 14 січня 2026 року, була ознайомлена, зокрема, й з судовим рішенням. 
Отже, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що двадцятиденний строк на подачу заяви про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення слід рахувати з 14 січня 2026 року.
За такого, доводи апеляційної скарги, про те що ОСОБА_2 не отримувала копії оскаржуваного заочного рішення відхиляються апеляційним судом, так як зводяться до власного тлумачення заявником норм процесуального права, спростовуються матеріалами справи й не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Отже, суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного судового рішення, а тому обґрунтовано заяву відповідачці про перегляд заочного рішення залишив без розгляду. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду, постановлена з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для її скасування, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити. 
Оскільки оскаржене судове рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 квітня 2026 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 19 травня 2026 року.