ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/5241/25 пров. № А/857/521/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Глушка І.В.,
Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в електронній формі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 380/5241/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Гулкевич І.З. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження), -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС, позивач) звернулося із адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач), у якому просить стягнути грошові кошти до бюджету з відповідача в розмірі 1 157 683,19 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивач не є юридичною особою, не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності (право- і дієздатності), а відтак позбавлене права на звернення до суду з позовною заявою. Також зазначає, що відповідачем податкову вимогу не було отримано, що встановлено у оскаржуваному рішенні, відповідно остання підлягає скасуванню. Крім того, покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на те, що вказана справа розглядалася в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 згідно карток особових рахунків та довідки про заборгованість № 2755/5/13-01-13-10 від 06.03.2025 станом на 01.03.2025 складає 1 157 683,19 гривень та виникла на підставі:
податок на доходи фізичних осiб, що сплачується фізичними особами за результатами рiчного декларування (11010500) – 1 067 715,25 грн: 
- донараховано штрафнi санкцiї за актом перевiрки (поточний рiк) податкове повiдомлення-рiшення № 37793/13-01-24-08 вiд 02.09.2024– 340,00 грн;
- донараховано штрафнi санкцiї за актом перевірки (поточний рiк) податкове повiдомлення-рiшення №37792/13-01-24-08 вiд 02.09.2024 – 213 475,05 грн;
- донараховано основного платежу за актом перевiрки (поточний рiк) податкове повiдомлення-рiшення № 37792/13-01-24-08 вiд 02.09.2024 – 853 900,20 грн.
вiйськовий збір, що сплачують фізичні особи за результатами рiчного декларування (11011001) – 88 947,94 грн:
- донараховано штрафнi санкцiї за актом перевірки (поточний рiк) податкове повiдомлення-рiшення №37791/13-01-24-08 вiд 02.09.2024 – 17 789,59 грн;
- донараховано основного платежу за актом перевiрки (поточний рiк) податкове повiдомлення-рiшення № 37791/13-01-24-08 вiд 02.09.2024 – 71 158,35 грн.
адмiністративні штрафи та iншi санкцiї (надх.коштiв, контроль за справлянням яких закрiп. за ГУ ДПС (21081103) – 1 020,00 грн;
- донараховано штрафнi санкцiї за актом перевірки (поточний рiк) податкове повiдомлення-рiшення № 37794/13-01-24-08 вiд 02.09.2024 – 1020,00 грн.
Означені вище податкові повідомлення-рішення також направлено відповідачу засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення. Проте, зазначене поштове відправлення повернулось до ГУ ДПС із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Матеріалами справи підтверджено, що контролюючим органом сформовано та надіслано на адресу відповідача податкову вимогу від 09.01.2025 № 0000019-1310-1301 на суму 1157723,19 грн. Проте, зазначене поштове відправлення повернулось до ГУ ДПС із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
У зв`язку з непогашенням податкового боргу відповідачем, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення коштів відповідача.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення, згідно яких у відповідача виник податковий борг, надіслані ГУ ДПС відповідачу на адресу місцезнаходження. Проте, зазначене поштове відправлення повернулось до ГУ ДПС із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Отже, податкові повідомлення-рішення вважаються врученими.
Доказів оскарження указаних вище податкових повідомлень-рішень до суду не надано, відповідно такі є узгодженими.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.
Частиною першою статті 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктами 15.1, 15.2 статті 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 ПК України).
У відповідності до пункту 16.1.4 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Як визначено пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.
Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (пункт 36.5 статті 36 ПК України).
Як визначено підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Суд першої інстанції вірно врахував, що податкові повідомлення-рішення (форма «ПС») № 37793/13-01-24-08 вiд 02.09.2024, (форма «Р») № 37792/13-01-24-08 вiд 02.09.2024, (форма «Р») № 37791/13-01-24-08 вiд 02.09.2024, (форма «ПС») № 37794/13 01-24-08 вiд 02.09.2024, були надіслані контролюючим органом на адресу відповідача рекомендованим порядком з повідомленнями про вручення за адресою реєстрації місця проживання за адресою місцезнаходження відповідача, а саме: АДРЕСА_1 .
У свою чергу позивачем його податкові зобов`язання у строк, визначений ПК України, не сплачено, податкові повідомлення-рішення, станом на момент винесення даної постанови не оскаржено. Тому такі зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України обумовлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Матеріалами справи підтверджено, що контролюючим органом сформовано та надіслано на адресу відповідача податкову вимогу від 09.01.2025 № 0000019-1310-1301 на суму 1157723,19 грн. Проте, зазначене поштове відправлення повернулось до ГУ ДПС із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Враховуючи викладене, сума грошового зобов`язання та штрафних санкцій в загальній сумі 1157683,19 грн, визначена контролюючим органом шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень, щодо яких відсутні докази їх оскарження, - є узгодженою, не сплачена платником податків у встановлений ПК України строк, та набула статусу податкового боргу.
Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України (в редакції на час винесення податкових повідомлень-рішень) податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків у розумінні пункту 45.1 статті 45 ПК України.
А тому в розумінні пункту 58.3 статті 58 ПК України податкова вимога вважається врученою платнику податків.
Вказані заходи не спричинили погашення платником податків податкового боргу. Доказів оскарження податкової вимоги або сплати вказаних сум податкового боргу відповідач не надав.
Як визначено пунктом 102.4 статті 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Згідно із пунктом 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункти 95.1, 95.2 статті 95 ПК України).
Виходячи із системного аналізу положень ПК України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що визначене відповідачу податкове зобов`язання є узгодженим та не сплачене ним у встановлений строк, щодо його розміру не подано відзиву на позов, як і не надано доказів погашення боргу, то суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом прийняття рішення про стягнення з ОСОБА_1 вказаного податкового боргу.
Покликання відповідача на те, що позивачем не доведено надіслання та вручення йому податкових повідомлень - рішень та вимоги, колегія суддів відхиляє, так як зазначені вище податкові повідомлення-рішення та податкова вимога була надіслана відповідачу за останньою відомою адресою місця реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_2 рекомендованими поштовими відправленнями, та такі повернулась на адресу податкового органу з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Крім того, колегія суддів наголошує, що наведені вище податкові повідомлення-рішення відповідачем не були оскаржені в судовому порядку, а тому є узгодженими, і лише в разі оскарження таких вирішується питання правомірності їх винесення стосовно сплати відповідачем нарахованих податкових зобов`язань.
Щодо адміністративної процесуальної правосуб`єктності (право- і дієздатності) позивача, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.09.2020 року за номером № 1000741030008085321 утворено ГУ ДПС (код ЄДРПОУ ВП 43968090). 
Положеннями статті 46 КАС України визначено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи, суб`єкти владних повноважень, якщо інше не встановлено цим кодексом). 
У свою чергу під суб`єктом владних повноважень у силу пункту 7 частини першої статті 4 КАС України розуміється орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. 
Статтею 43 КАС України передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові, належить серед інших органам державної влади. 
Згідно із положеннями частин другої та третьої статті 21-1 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунків органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України. 
За приписами частини першої статті 52 КАС України у разі вибуття або зміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого або внаслідок припинення його адміністративної компетенції. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 р. № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі – Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком. 
Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державної податковою службою територіальних органів та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. 
Згідно з пунктом 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи. 
Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» було утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком. 
З метою реалізації Постанови № 893 ДПС України видано наказ від 12.11.2020 № 643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС» яким встановлено, що кожен територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, є правонаступником майна, прав та обов`язків відповідного територіального органу ДПС, що ліквідується. 
Відповідно до пункту 1 Положення про ГУ ДПС у Львівській області, затвердженого вищенаведеним наказом ДПС України від 12.11.2020 року № 643 ГУ ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ ВП 43968090) є правонаступником усіх прав та обов`язків ГУ ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ 43143039).
Щодо покликань відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на те, що вказана справа розглядалася в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 257 КАС України передбачено справи, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно із частиною другою вищевказаної статті за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною четвертою такої вказано, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що норми статті 257 КАС України передбачає чіткий перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, і дана справа під такий перелік не підпадає.
Щодо покликань апелянта на те, що справа підпадає під дію пункту 3 частини четвертої статті 257 КАС України, апеляційний суд вказує, що предметом даного спору є саме стягнення податкового боргу, а не оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 380/5241/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк