ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року 
м. Київ
справа №640/9593/22
адміністративне провадження № К/990/40149/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Загороднюка А. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною постанови та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024 (колегія суддів у складі: Єгорової Н. М., Сорочка Є. О., Чаку Є. В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст обставин справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У червні 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Шевченківський ВДВС, відповідач), у якому просила: визнати протиправною постанову Шевченківського ВДВС від 26.05.2022 ВП № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документа ОСОБА_1 ; зобов`язати Шевченківський ВДВС повторно розглянути заяву з додатком про примусове виконання рішення - постанови Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 810/851/17 та прийняти рішення у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись із цим судовим рішенням, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження. Питання про поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою позивачка не порушувала.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2023 витребувано з Київського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи № 640/9593/22.
02.08.2024 матеріали адміністративної справи № 640/9593/22 надійшли до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Ураховуючи, що позивачкою пропущено десятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та вона не порушує питання про поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 залишено без руху та надано апелянту строку для усунення визначених у вказаній ухвалі недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням поважних, на думку апелянта, причин для його поновлення.
Копія зазначеної ухвали в електронному вигляді доставлена до електронного кабінету адвоката Тукмана Є. Г. 07.08.2024 о 18:11, що підтверджується довідкою відповідального працівника Шостого апеляційного адміністративного суду про доставку електронного листа.
На виконання вимог цієї ухвали адвокатом Тукманом Є. Г. на адресу апеляційного суду 14.08.2024 засобами поштового зв`язку направлено заяву про поновлення процесуального строку з додатками.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024 відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі № 640/9593/22.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, дійшов висновку, що зазначені апелянтом доводи не є об`єктивними перешкодами чи труднощами пропуску строку звернення до суду, оскільки амбулаторне лікування, або знаходження на лікарняному не перешкоджало апелянту (його представнику) звернутися до суду в установлений законом строк.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись із ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, позивачка подала касаційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування касаційної скарги указує, що останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції було 30.01.2023, проте апеляційну скаргу направлено до суду апеляційної інстанції 07.02.2023, тобто з пропуском процесуального строку. Однак, у період з 30.01.2023 по 06.02.2023 включно вона хворіла, перебуваючи на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності, копія якого була додана до заяви від 14.08.2024. Водночас суд апеляційної інстанції не визнав її хворобу об`єктивною перешкодою чи труднощами пропуску строку звернення до суду, оскільки знаходження на лікарняному, на думку апеляційного суду, не перешкоджало їй (її представнику) звернутися до суду в установлений законом строк.
Між тим, на думку позивачки, ці висновки апеляційного суду суперечать позиції Верховного Суду, яка викладена у рішеннях від 28.01.2021 у справі № 295/8610/15-ц провадження № 61-19082ск20, від 09.04.2021 у справі № 553/843/19 провадження № 61-486ск21, від 23.06.2022 у справі № 260/2379/20 адміністративне провадження № К/990/11901/22, у яких Верховний Суд поновив процесуальні строки без розмежування хвороби сторони процесу (навіть членів її сім`ї) на стаціонарне чи амбулаторне лікування. Таким чином, позивачка уважає, що у даному випадку у суду апеляційної інстанції не було законних підстав для відмови в поновленні строку на апеляційне оскарження судового рішення та відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Позиція інших учасників справи
Відзиву на касаційну скаргу не надходило. Відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух касаційної скарги
21.10.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мартинюк Н. М., суддів: Єресько Л. О., Мельник-Томенко Ж. М. для розгляду судової справи № 640/9593/22.
Ухвалою Верховного Суду від 08.11.2024 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024. Витребувано з Київського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи № 640/9593/22.
04.12.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Тукман Є. Г. через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду заяву, до якої надав докази на підтвердження судових витрат, які ОСОБА_1 понесла і, які має понести у зв`язку з цим касаційним провадженням для розподілу цих витрат судом апеляційної інстанції у разі задоволення касаційної скарги.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12.09.2025 № 1102 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 640/9593/22 у зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н. М. у відпустці по вагітності та пологах.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Загороднюка А. Г. для розгляду судової справи № 640/9593/22.
22.05.2026 матеріали адміністративної справи № 640/9593/22 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02.06.2026 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 2 КАС України забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За приписами статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники справи мають право, зокрема: оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Учасники справи зобов`язані, зокрема: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною першою статті 293 КАС України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України, частиною шостою якої установлено, що апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
За правилами, встановленими статтею 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289, 289-5 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Згідно із частиною третьою статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Касаційне провадження у справі відкрито з підстави оскарження судового рішення, зазначеного в частині третій статті 328 КАС України, та посилання позивачки на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить із такого.
Комплексний аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги.
Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 293 КАС України, а також дотримання термінів її подачі, обов`язкове подання переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, у тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження, подання відповідного клопотання про його поновлення.
При цьому процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 КАС України щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.
Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).
Приписи пункту 4 частини першої статті 299 КАС України є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.
Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства.
Стаття 287 КАС України є спеціальною нормою процесуального закону, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, частина шоста якої установлює спеціальні у відношенні до статті 295 КАС України строки на апеляційне оскарження судового рішення (протягом десяти днів) і порядок обчислення цього строку (з дня проголошення судового рішення).
Водночас стаття 287 КАС України не обмежує повноваження суду апеляційної інстанції щодо поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення і на відміну від правил, установлених статтею 270 КАС України, передбачений статтею 287 КАС України строк на апеляційне оскарження не є преклюзивним.
Отже, причини пропуску строку на апеляційне оскарження у справах цієї категорії підлягають оцінці на предмет їхньої поважності в загальному порядку, передбаченому КАС України, і суд апеляційної інстанції не обмежений у повноваженні щодо поновлення цього строку за наявності відповідних підстав.
Приписи пункту 4 частини першої статті 299 КАС України закріплюють дві обставини, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, а саме: якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, або якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.
При цьому поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін. У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документа повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Таким чином, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин. Застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.
Так, відповідно до матеріалів справи, 20.01.2023 Київський окружний адміністративний суд розглянув справу № 640/9593/22 в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, за результатами чого ухвалив рішення про відмову задоволенні позову ОСОБА_1 .
Ураховуючи особливості розгляду цієї категорії спорів, визначені статтею 287 КАС України, окружний суд у резолютивній частині рішення роз`яснив, що таке підлягає оскарженню протягом десяти днів з дня його проголошення. Тож позивачка мала процесуальну можливість подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до 30.01.2023.
Разом з тим, як установлено судом апеляційної інстанції зі змісту апеляційної скарги, копія рішення суду першої інстанції від 20.01.2023 надійшла на електронну адресу представника позивача - адвоката Тукмана Є. Г. 20.01.2023, а відтак останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції було 30.01.2023, проте апеляційну скаргу направлено до суду апеляційної інстанції 07.02.2023.
Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 05.08.2024 залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам статей 287, 295 КАС України. При цьому, як зазначив суд апеляційної інстанції, невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася у тому, що апелянтом пропущено встановлений частиною шостою статті 287 КАС України процесуальний строк оскарження рішення суду першої інстанції та не подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою.
На виконання вимог цієї ухвали, у встановлений судом строк, представником позивачки - адвокатом Тукманом Є. Г. на адресу суду засобами поштового зв`язку направлено заяву про поновлення процесуального строку з додатками, яка обґрунтована тим, що Котлярова Л. В. з 30.01.2023 по 06.02.2023 включно перебувала на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АБА № 503366, а тому, на його думку, строк пропущено з поважних причин.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції установив, що на підтвердження зазначених обставин апелянтом надано копію листка непрацездатності серії АБА № 503366, виданого МСЧ при ТОВ «НВО «Червоний металіст», відповідно до якого ОСОБА_1 була звільнена від роботи у період з 30.01.2023 по 05.02.2023 у зв`язку із загальним захворюванням, діагноз не зазначено, режим - не встановлено.
Відповідно до офіційного визначення амбулаторне лікування - організація медичної допомоги в медичному закладі хворим, що приходять у медичний заклад.
Амбулаторне лікування - лікування, проведене на дому або при відвідуванні самими хворими лікувального закладу (на відміну від стаціонарного лікування, здійснюваного з поміщенням пацієнта в лікарню).
Суд апеляційної інстанції зі змісту листка непрацездатності серії АБА № 503366 від 30.01.2023 установив, що позивачка, маючи загальне захворювання (без зазначення діагнозу), не перебувала на стаціонарному лікуванні, тобто не знаходилася у стані, який дійсно не дозволяв їй звернутися до суду з позовом у встановлені процесуальним законом строки.
Крім того, як зазначає сама позивачка у касаційній скарзі, остання у період з 30.01.2023 по 06.02.2023 хворіла, перебуваючи саме на амбулаторному лікуванні.
Також суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що копія рішення суду першої інстанції від 20.01.2023 отримана представником позивачки - адвокатом Тукманом Є. Г. 20.01.2023, апеляційна скарга на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду направлена 07.02.2023 адвокатом Тукманом Є. Г. за підписом позивачки.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що зазначені апелянтом доводи не є об`єктивними перешкодами чи труднощами пропуску строку звернення до суду, оскільки амбулаторне лікування, або знаходження на лікарняному не перешкоджало апелянту (його представнику) звернутися до суду в установлений законом строк.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.06.2019 у справі № 9901/82/19, Верховного Суду у постановах від 17.07.2019 у справі № 815/1175/17, від 12.02.2020 у справі № 560/3070/19, від 26.03.2020 у справі № 805/2688/18-а, від 27.08.2021 у справі № 520/17941/2020, від 25.05.2023 у справі № 640/16276/21, від 02.03.2026 у справі № 520/22264/24 щодо критеріїв оцінки поважності пропуску звернення до суду у зв`язку із перебуванням особи на амбулаторному лікуванні.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 29.04.2026 у справі № 420/19572/25 зазначив, що хвороба, лікування в умовах денного стаціонару, перебування на амбулаторному лікуванні не є перешкодою для звернення до суду з позовом та не є об`єктивно непереборними обставинами, оскільки залежать виключно від волевиявлення самого позивача та належного використання ним своїх прав, визначених нормами закону.
Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.11.2019 у справі № 120/4137/18-а, відповідно до якої перебування особи на амбулаторному лікуванні, на відміну від стаціонарного, не позбавляє можливості такої особи реалізувати своє право на захист порушених прав, як самому, так і через представника.
Крім того, колегія суддів Верховного Суду зауважує, що позивачка мала можливість реалізувати своє право на подання апеляційної скарги до суду самостійно або через представника шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, на офіційну електронну адресу суду, через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку. Доводів та доказів щодо неможливості вчиняти відповідні дії засобами електронного або поштового зв`язку, з метою реалізації своїх прав та обов`язків у межах передбаченого КАС України строку на звернення до суду, позивачкою не надано.
Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 990/102/22.
Беручи до уваги наведене, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17.09.2024 обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі № 640/9593/22 на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, оскільки позивачка не навела достатніх обґрунтувань та не надала допустимих і переконливих доказів, які б доводили підстави для поновлення їй строку звернення до суду з апеляційною скаргою.
Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо посилання скаржника на невідповідність оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції позиції, викладеній у рішеннях Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 295/8610/15-ц провадження № 61-19082ск20, від 09.04.2021 у справі № 553/843/19 провадження № 61-486ск21, від 23.06.2022 у справі № 260/2379/20 адміністративне провадження № К/990/11901/22, Верховний Суд, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України від 22.12.2005 № 3262-IV «Про доступ до судових рішень», згідно з якою судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, установив, що у справі № 295/8610/15-ц провадження № 61-19082ск20 Верховним Судом 28.01.2021 прийнято ухвалу про відкриття касаційного провадження, у справі № 553/843/19 провадження № 61-486ск21 Верховним Судом 09.04.2021 прийнято ухвалу про відкриття касаційного провадження, у справі № 260/2379/20 адміністративне провадження № К/990/11901/22 Верховним Судом 23.06.2022 прийнято ухвалу про відкриття касаційного провадження.
З огляду на наведене, необхідність врахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у зазначених ухвалах, на чому наполягає позивачка у касаційній скарзі, суперечить вимогам частини п`ятої статті 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, а не ухвалах.
Також колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17, від 22.11.2018 у справі № 815/91/18, від 17.06.2021 у справі № 570/4516/19, від 18.02.2022 у справі № 380/893/20.
Також колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції порушень норм процесуального права не допустив, то колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024 у справі № 640/9593/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук   А.Г. Загороднюк