МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2026 р. 	№ 640/12862/21 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью-Йорк Резіденс», вул. Хмельницького Богдана, 55, м. Київ, 01054,  	
до відповідачів	1. Державної податкової служби України, пл. Львівська, 8, м. Київ, 04053,  2. Головного управління ДПС у м. Києві, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116,  	
про	визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.12.2020 №00133370704,	
ВСТАНОВИВ:
Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью-Йорк Резіденс» (далі – позивач, ТОВ «Нью-Йорк Резіденс») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (далі – відповідач 1, ДПС) та Головного управління ДПС у м. Києві (далі – відповідач 2, ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.12.2020 року № 00133370704.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 року № 2825-IX (далі – Закон № 2825) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825 матеріали адміністративної справи № 640/2867/21 скеровано за належністю до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу, головуючим у справі визначено суддю Малих О.В.
Ухвалою від 21.04.2024 року суд прийняв справу до свого провадження та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 262 КАС України, без виклику сторін у судове засідання. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що посилання контролюючого органу на те, що договір генерального підряду не відповідає вимогам п. 187.9 ст. 187 Податкового кодексу України (далі – ПК України), спростовуються положеннями цього договору, а також наданими документами. 
Відповідачами надано відзив на позов, в якому перші у задоволенні вимог позивача просили відмовити. Заперечуючи проти позову відповідачі зазначили, що до перевірки не надано розрахунок договірної ціни та календарний графік будівництва.
Позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість за серпень 2020 року на загальну суму 840667,00 грн. Цьому передувало врахування на 840667,00 грн за операцією з попередньої оплати за будівельні роботи по договору генерального підряду на капітальне будівництво від 16.09.2019 року № 16/09-3.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
У період з 16.10.2020 року по 05.11.2020 року посадовими особами ГУ ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Нью-Йорк Резіденс» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт від 12.11.2020 року № 522/26-15-07-04-04/43039883 (далі – Акт перевірки). 
Висновками Акту перевірки встановлено порушення позивачем:
- п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 Декларації), на загальну суму 840667,00 грн, у т.ч. за серпень 2020 року на суму 840667,00 грн;
- п. 63.3 ст. 63 ПК України та наказу Міністерства Фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, а саме: не подано у строки та у випадках, передбачених ПК України, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін, з помилками чи не у повному обсязі, відповідно до вимог встановлених ПК України.
На підставі Акта перевірки ГУ ДПС 10.12.2020 року сформоване податкове повідомлення-рішення № 00133370704, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 840667,00 грн. 
Не погоджуючись з рішенням контролюючого органу, позивач оскаржив його у судовому порядку.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:
Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до норм пп. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати – це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а господарська діяльність – діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
В силу приписів абз. 1 п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Тобто, наведені правові норми ПК України дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.
В свою чергу за визначенням, наведеним у пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «податковий кредит» – це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.
Відповідно до пп. «а» п. 198.1, пп. 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункту 201.1 статті 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності суд приходить до висновку, що ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність реальних поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
За приписами норм пунктів 44.1, 44.2, 44.3 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV (далі – Закон № 996) та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996).
В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 Закону № 996).
При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Дана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, зокрема, у постанові від 06.02.2018 року № К/9901/5042/17.
16.09.2019 року між позивачем (замовник) та ТОВ «АЕС-Групп» (генпідрядник) укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво № 16/09-3 (далі – Договір генерального підряду) довгостроковим договором, оскільки його умовами е передбачено поетапного виконання робіт.
У відповідності до п. 2.2. Договору генерального підряду сторони домовились, що Генпідрядник виконує наступні роботи щодо Об`єкта: будівельні, монтажні, пусконалагоджувальні роботи, що передбачені проектною документацією: здійснює випробування змонтованого устаткування: ліквідує недоробки і дефекти, що виникли з його вини і виявлені в ході приймання робіт.
Відповідно до п. 5.1. Договору генерального підряду термін виконання будівельних робіт і здачі закінченого будівництвом об`єкта - « 31» грудня 2021 року.
При цьому, відповідно до п. 4.2. Договору генерального підряду обсяги підрядних робіт та обсяги фінансування розподіляються відповідно до...строків здачі об`єкта в експлуатацію.
Згідно п. 4.3. Договору генерального підряду замовник зобов`язаний сплачувати вартість виконаних підрядних робіт на підставі Довідки про вартість виконаних робіт за формою №КБ-3 та Акту прпіі.мання викопаних підрядних робіт за формою № КБ-2 протягом 10 календарних днів з дня підписання цих документів уповноваженими представниками Сторін.
Відповідно до п. 4.4. Договору Довідка та Акт за звітний місяць складаються Генпідрядником у двох примірниках і подаються для підписання Замовнику не пізніше 3-го числа наступного місяця.
Таким чином, умовами договору передбачено розподілення обсягів підрядних робіт та щомісячне укладення актів виконаних підрядних робіт за формою № КБ-2.
Згідно наданого до перевірки акта прийому-передачі будівельного майданчика (фронту робіт) від 16.09.2019 року позивач, від імені якого на підставі Статуту діє директор Мусієнко О.М. з однієї сторони (Сторона 1) та ТОВ «АЕС-Груп», в особі директора Крушеницького В.С., який діє на підставі Статуту, з іншої сторони (Сторона 2), виконали огляд будівельного майданчику (фронт робіт) «Будівництво дев`ятиповерхового житлового будинку з нежитловими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом по вулиці Жамбила Жабаєва, 5 в Шевченківському районі м. Києва», за адресою вулиця Жамбила Жабаєва (вул. Кузьмінська), земельна ділянка 5, кадастровий номер 8000000000:91:055:0048 у Шевченківському районі м. Києва, ознайомились з початково-дозвільною документацією та склали цей Акт про наступне:
Сторона 1 передає, а Сторона 2 приймає будівельний майданчик (фронт робіт), для виконання будівельних робіт з будівництва дев`ятиповерхового житлового будинку з нежитловими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом по вулиці Жамбила Жабаєва, 5 в Шевченківському районі м. Києва.
Сторона 2 підтверджує, що стан будівельного майданчику (фронту робіт) відповідає Договору генерального підряду, проекту та технічним регламентам.
Згідно виписок банку по рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у АТ «Райфайзен банк Аваль» у м. Києві МФО 380805:
- за 16.09.2019 року перераховано 1850000,00 грн;
- за 17.09.2019 року перераховано 2030000,00 грн;
- за 18.09.2019 року перераховано 1164000,00 грн. 
Всього у загальній сумі перераховано 5044000,00 грн, в т.ч. ПДВ 840666,67 грн ТОВ «АЕС-Групп» як сплата за будівельні роботи та матеріали по Договору генерального підряду.
Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних, з вересень 2019 року ТОВ «АЕС-Групп» зареєстровано податкові накладні на адресу позивача, які включені до складу податкового кредиту останнього в червні 2020 року та відображені в податковій декларації на додану вартість за червень 2020 року:
- податкова накладна від 16.09.2019 року № 444 (будівельні роботи) на суму 1850000,00 з урахуванням ПДВ у сумі 308333,30 грн;
- податкова накладна від 17.09.2019 року № 445 (будівельні роботи) на суму 2030000,00 з урахуванням ПДВ у сумі 338333,30 грн;
- податкова накладна від 18.09.2019 року № 448 (будівельні роботи) на суму 11640000,00 з урахуванням ПДВ у сумі 194000,00 грн.
Загальна сума ПДВ: 840666,67 грн.
Згідно оборотно-сальдової відомості по 631 рахунку за період з 01.09.2019 року по 31.08.2019 року дебіторська заборгованість ТОВ «АЕС-Груп» станом на 31.08.2020 року складає 5044000,00 грн.
Зазначене підтверджується Актом перевірки (арк. Акта 5, 6). 
Як встановлено приписами ПК України, підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Зазначене узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 19.05.2020 року у справі № 813/2488/14, адміністративне провадження № К/9901/19273/18.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, є безпідставними та не знайшли підтвердження під час розгляду справи у суді.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью-Йорк Резіденс» (вул. Хмельницького Богдана, 55, м. Київ, 01054, код ЄДРПОУ 43039883) до Державної податкової служби України (пл. Львівська, 8, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 43005393) та Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44116011) – задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 10.12.2020 року № 00133370704.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью-Йорк Резіденс» (вул. Хмельницького Богдана, 55, м. Київ, 01054, код ЄДРПОУ 43039883) судові витрати у розмірі 12610,00 грн (дванадцять тисяч шістсот десять гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 11.06.2026 року.

Суддя О.В. Малих