Дата документу 16.06.2026 Справа№ 335/9520/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/9520/21     Головуючий в 1 інст.  ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/807/372/26     Доповідач в 2 інст.  ОСОБА_2 
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року       м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого – ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2025 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, який має середню спеціальну освіту, не працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимий 6 червня 2025 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 249 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2025 року, більш суворим покаранням за цим вироком, призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області матеріальну шкоду в розмірі 6689 грн. 93 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 343 грн. 24 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, –

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.
26.08.2021 у невстановлений досудовим слідством час ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме діючої кабельної лінії зв`язку Управління Держспецзв?язку в Запорізькій області, прокладеної неподалік будинку №3 по вул. Яценка, таємно, шляхом зняття кришки люку проник до сховища для зберігання кабельнопровідникової продукції, а саме до колодязю, розташованого біля будинку №3 по вул. Яценко в м. Запоріжжя, звідки шляхом відрізу кабелю за допомогою металевих ножиць, таємно викрав фрагмент кабельної лінії зв`язку типу ТЗГ 14х4х1,2 довжиною 46 (сорок шість) метрів. Викрадене майно, а саме з фрагмент кабельної лінії зв`язку типу ТЗГ 14х4х1,2 довжиною 46 (сорок шість) метрів, загальною вартістю 5594,06 гривень (відповідно до висновку експерта №CE-19/108-21/10258-ТВ від 30.08.2021), ОСОБА_7 сховав у погреб, що розташований поряд з будинком N?3 по вул. Яценко в м. Запоріжжя та зник з місця скоєння злочину.
27.08.2021, приблизно в 00 години 50 хвилин, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, повернувся на місце скоєння злочину, а саме до погребу, що розташований поряд з будинком № 3 по вул. Яценко в м. Запоріжжя, з метою забрати та в подальшому реалізувати фрагмент кабельної лінії зв`язку типу ТЗГ 14х4х1,2 довжиною 46 (сорок шість) метрів, але був зупинений співробітниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_7 таємно викрав майно, що належить Управлінню Держспецзв?язку в Запорізькій області на суму 5594,06 гривень, чим спричинив матеріальну шкоду Управлінню Держспецзв?язку в Запорізькій області на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції повинен був постановити виконувати самостійно попередній вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2025 року, яким ОСОБА_7 було призначено покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.
Звертає увагу, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, то застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, і за таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2025 року виконувати самостійно.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та представника потерпілого, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
Переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність внаслідок невірного приєднання ОСОБА_7 покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є, окрім іншого, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2025 року ОСОБА_7 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України до покарання у вигляді 1 року пробаційного нагляду.
Разом з тим, 26 серпня 2021 року, тобто до постановлення вищевказаного вироку, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 1 квітня 2024 року по справі № 183/6854/20 (провадження № 51-4885кмо23), якщо особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушення, за які за новим вироком особі призначається покарання із застосуванням на підставі статті 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення частини 4 статті 70 КК України щодо призначення остаточного покарання не застосовуються і кожний вирок – попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.
Враховуючи, що вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2025 року ОСОБА_7 було призначено покарання у вигляді 1 року пробаційного нагляду, яке має відбуватись реально, а оскаржуваним вироком призначено покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, то положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання з урахуванням попереднього вироку застосуванню не підлягають, а вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2025 року підлягає самостійному виконанню.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, з самостійним виконанням вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2025 року, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2025 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2025 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду виконувати самостійно.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2    ОСОБА_3     ОСОБА_4