ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року	Львів	Справа № 380/24817/25 пров. № А/857/17330/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Онишкевича Т.В.,
суддів: Гудима Л. Я., Качмара В. Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Крутько О.В.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 16 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив: 
визнати протиправною відмову Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у звільненні молодшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;
зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного повторно розглянути рапорт молодшого лейтенанта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та прийняти за результатами розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині судового рішення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі № 380/24817/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що хоча формально існують інші член сім`ї першого ступеня споріднення, їх неможливість здійснювати догляд за батьком є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності інших осіб, спроможних забезпечити необхідний догляд.
Таким чином, суд дійшов до висновку, відповідачем не доведено, що надані позивачем документи є недостатніми або такими, що не підтверджують наявності у позивача права на звільнення з військової служби.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, яка у своїй скарзі просила скасувати таке рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначив, що позивачем не підтверджено необхідність здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 . Відповідно до акта перевірки сімейного стану військовослужбовця від 02.12.2025 № 27917, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 (долучено до матеріалів позовної заяви), у батька позивача є донька ОСОБА_3 , котра не є особою з інвалідністю, за станом здоров`я не потребує стороннього догляду, а отже, може здійснювати постійний догляд за батьком.
Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що матеріали справи свідчать про наявність у батька позивача доньки, котра не є особою з інвалідністю, за станом здоров`я не потребує стороннього догляду, а отже, може здійснювати постійний догляд за батьком.
Таким чином, скаржник стверджує, що відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби та відповідно підтверджує правомірність дій відповідача.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у вересні 2025 року гр. ОСОБА_1 мобілізований та проходить військову службу на посаді слухача курсів штатного курсу перепідготовки та підвищення кваліфікації Центру підвищення кваліфікації Національної академії Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, у військовому званні “молодший лейтенант”.
05.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з рапортом від 05.12.2025 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.
До рапорту подано копії наступних документів: нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи - ОСОБА_2 (батько) номер витягу 184/25/10521/В, дата прийняття рішення - 20.10.2025 року, номер рішення 184/25/10521/Р; нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_2 ; нотаріально завірена копія довідки про присвоєння ОСОБА_2 ідентифікаційного номера; відомості з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №205134 від 23.10.2025 року; нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_4 (мати); нотаріально завірена копія Картки фізичної особи - платника податків про надання ОСОБА_4 ідентифікаційного номера; медичний висновок ЛКК № 84 від 06.11.2025 року ОСОБА_4 ; акт перевірки сімейного стану військовослужбовця від 02.12.2025 року; акт обстеження житлових умов від 04.12.2025 року; копія посвідчення на право постійного проживання в США ОСОБА_3 .
Такий рапорт та зазначені документи отримані відповідачем разом з адвокатським запитом представника позивача № 1/12/25 від 05.12.2025.
За результатами опрацювання адвокатського запиту Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного надала відповідь представнику позивача за № 738/18889 від 16.12.2025, якою повідомлено, що правові підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком – ОСОБА_2 – відсутні, оскільки догляд за ОСОБА_2 може здійснювати його дочка, яка не є особою з інвалідністю та за станом здоров`я не потребує стороннього догляду.
Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом №2232-ХІІ.
Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
За змістом підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531), який набрав чинності 08.08.2024 року.
Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту. Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
За правилами пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.
Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі - розділом ІV Порядку №531.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 у рапорті у паперовій формі військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, а саме: погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада безпосереднього командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника). Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства. Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Таким чином, командири (начальники) здійснюють розгляд паперового рапорту військовослужбовця у встановлений Порядком №531 строк та надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції, яка повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, при цьому відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою.
Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з рапортом від 05.12.2025 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.
До рапорту подано копії наступних документів: нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи - ОСОБА_2 (батько) номер витягу 184/25/10521/В, дата прийняття рішення - 20.10.2025, номер рішення 184/25/10521/Р; нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_2 ; нотаріально завірена копія довідки про присвоєння ОСОБА_2 ідентифікаційного номера; відомості з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №205134 від 23.10.2025 року; нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_4 (мати); нотаріально завірена копія Картки фізичної особи - платника податків про надання ОСОБА_4 ідентифікаційного номера; медичний висновок ЛКК № 84 від 06.11.2025 року ОСОБА_4 ; акт перевірки сімейного стану військовослужбовця від 02.12.2025 року; акт обстеження житлових умов від 04.12.2025 року; копія посвідчення на право постійного проживання в США ОСОБА_3 .
Однак, відповідач належно не розглянув рапорт позивача, натомість надав відповідь листом від 16.12.2025, у якому наведені аргументи щодо відсутності підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 .
Щодо доводів апелянта про те, що долучені до рапорту документи не підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за батьком, то колегія суддів не приймає такі до уваги і зазначає, що такі обставини не були підставою для відмови позивачу у задоволенні його вимог щодо звільнення з військової служби згідно відповіді на адвокатський запит представника позивача від 16.12.2025.
Крім того, апелянт покликається на те, що позивач не єдиним членом сім`ї, який може здійснювати догляд за ОСОБА_2 , з цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що в Законі №2232-XII не визначено переліку осіб, які відносяться до членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка потребує постійного догляду.
Матеріалами справи підтверджено, мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за висновком №84 від 06.11.2025 року (Форма №080-4/0) про наявність порушення функції організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Сестра молодшого лейтенанта ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2019 року постійно проживає за кордоном - в Сполучених Штатах Америки (є резидентом країни).
Однак, відповідачем не доведено, що надані позивачем документи є недостатніми або такими, що не підтверджують наявності у позивача права на звільнення за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що законодавча конструкція «відсутність інших членів сім`ї», закріплена в абзаці 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII, не може тлумачитися звужено - виключно як їхня юридична чи фізична відсутність (наприклад, смерть або визнання особи безвісно відсутньою). Такий підхід суперечить самій суті та меті запровадження соціальної гарантії, якою є забезпечення догляду за непрацездатною особою.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 сформував правовий висновок, згідно з яким: «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.
При цьому, перелік об`єктивних причин, наведений Верховним Судом, не є вичерпним. Поняття «постійний догляд» за своєю природою вимагає щоденної, безперервної фізичної присутності доглядача поруч із непрацездатною особою для надання їй побутової, соціальної та медичної допомоги. Здійснювати постійний сторонній догляд дистанційно або шляхом епізодичних візитів - неможливо.
Доказами, що долучені до матеріалів справи, підтверджується, що сестра молодшого лейтенанта ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2019 року постійно проживає за кордоном - в Сполучених Штатах Америки (є резидентом країни). 
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Законодавством визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, головним з яких є спільне проживання. Особи, які постійно проживають у різних країнах і не пов`язані спільним побутом, об`єктивно не можуть вважатися членами сім`ї у контексті здатності здійснювати постійний догляд вдома.
Як установлено ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття «постійний догляд» передбачає не епізодичну чи матеріальну допомогу, а щоденну, безпосередню фізичну участь у житті особи, яка потребує догляду, допомогу у самообслуговуванні, забезпеченні її життєвих потреб та безпеки.
Отже, об`єктивна нездатність здійснювати догляд через постійне проживання за кордоном є фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити такий догляд.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 також зазначено, що закон не передбачає будь-яких альтернативних варіантів дій суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця у разі встановлення судом факту наявності підстав для його звільнення.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено, що надані позивачем документи є недостатніми або такими, що не підтверджують наявності у позивача права на звільнення з військової служби.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт молодшого лейтенанта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та прийняти за результатами розгляду в установленому порядку рішення.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі № 380/24817/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар