ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/5082/25
Головуючий у першій інстанції – Роздайбіда О. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/765/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Роздайбіда О.В.), ухвалене у м. Ніжин, 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 890969737 від 23 березня 2023 року в розмірі 24 698,50 грн. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 23 березня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а відповідно до договору факторингу №10/1024-01 від 10 жовтня 2024 року до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС». 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 890969737 від 23 березня 2023 року. ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 24 698,50 грн, з яких: 5 000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 19 698,50 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.
Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що, хоча матеріалами справи підтверджено факт укладення 23 березня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 890969737, отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 5 000 грн, а також укладення договорів факторингу, позивач не довів належними та допустимими доказами набуття ним права вимоги саме за цим кредитним договором, оскільки договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого первісний кредитор передав право вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто до виникнення самого кредитного зобов`язання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем. Суд зазначив, що майбутня вимога може бути предметом відступлення лише за умови її визначеності та належної індивідуалізації, тоді як на момент укладення зазначеного договору факторингу вимога до ОСОБА_1 за спірним кредитним договором ще не існувала і не була індивідуалізована. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не набуло права вимоги до відповідача, а отже, не могло передати таке право ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», яке, у свою чергу, не могло відступити його ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», тому позивач не підтвердив наявності у нього статусу кредитора у спірних правовідносинах.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції, встановивши факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, чинність договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року у редакції додаткових угод, а також послідовний перехід права вимоги за договорами факторингу, дійшов помилкового висновку про недоведеність набуття позивачем статусу кредитора. На думку апелянта, суд не врахував, що за умовами договору факторингу № 28/1118-01 право вимоги переходить до фактора не з моменту укладення цього договору, а в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, тоді як реєстр прав вимоги № 229 було підписано 16 травня 2023 року, тобто після укладення кредитного договору № 890969737 від 23 березня 2023 року. Апелянт також посилається на те, що предметом договору факторингу можуть бути як наявні, так і майбутні грошові вимоги, а подані до справи договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимоги, акт приймання-передачі реєстру боржників, платіжні документи та інші докази у своїй сукупності підтверджують перехід права вимоги до ТОВ «Юніт Капітал», у зв`язку з чим висновок місцевого суду про відсутність у позивача статусу кредитора є помилковим.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги..
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно з приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
По справі встановлено, що 23 березня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір №890969737 у вигляді кредитної лінії, згідно якого товариство зобов`язувалось надати позичальнику кредит в сумі 5 000 грн строком до 13 квітня 2023 року - дати закінчення Дисконтного періоду, а той в свою чергу - погасити кредит у строк, сплативши відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором (а.с. 21 зворот - 30).
Договір №890969737 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV477FY.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору № 890969737 від 23 березня 2023 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, у договорі сторони погодили суму кредиту - 5 000 грн, граничну дату повернення - до 13 квітня 2023 року та порядок нарахування процентів: 2,05 % на день у пільговому (дисконтному) періоді, 2,05 % на день у продовжений дисконтний період і 2,98 % на день після його завершення (п. 7.1, 8.3-8.4 Договору).
Кожен окремий Транш за цим Договором надається позичальнику шляхом переказу грошових коштів, який завершується зарахуванням грошових коштів на поточний рахунок, для управління яким випущена платіжна картка 4149-49хх-хххх-1455, що відбудеться у строк до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового траншу. Позичальник у будь-який час протягом Дисконтного періоду дії Договору може збільшити суму кредиту, тобто отримати черговий транш у межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, у тому числі при частковому погашенні кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє позичальника права отримати нові Транші, а договір вважається достроково припиненим шляхом його повного виконання. Сторони погодили, що факт закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за Договором (п. 5.1, 6.1, 6.5 Договору).
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, що підтверджується платіжним дорученням від 23 березня 2023 року та випискою по особовому рахунку відповідача у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 45 зворот, 105-106).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 16 травня 2023 року заборгованість за кредитним договором № 890969737 становила 11 884,50 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 884,50 грн - заборгованість за процентами. Проценти за користування кредитом нараховані за період з 23 березня 2023 року по 13 квітня 2023 року за ставкою 2,05 % на день, а з 14 квітня 2023 року по 16 травня 2023 року - за ставкою 2,98 % на день. Також ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» при визначенні розміру заборгованості були враховані часткові платежі відповідача, здійснені 16 квітня 2023 року у сумі 155 грн, 17 квітня 2023 року у сумі 15 грн та 25 квітня 2023 року у сумі 15 грн (а.с. 86).
28 листопада 2018 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01 (а.с. 53 зворот - 58).
Згідно з п.2.1. цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.3, 4.1 указаного договору під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.
Пунктом 8.2. договору визначено, що він закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
28 листопада 2019 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року (а.с. 59).
31 грудня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою текст договору факторингу викладено у новій редакції. Зокрема, пункти 1.3, 4.1 викладено у такій редакції: право вимоги - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (а.с. 59 зворот - 64).
Додатковими договорами (№27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року, №32 від 31 грудня 2023 року) до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії Договору факторингу продовжувався відповідно до 31 грудня 2022 року, до 31 грудня 2023 року, до 31 грудня 2024 року (а.с. 64 зворот - 65).
У реєстрі прав вимоги №229 від 16 травня 2023 року зазначено під номером 227 боржника ОСОБА_1 , кредитний договір №890969737 від 23 березня 2023 року з загальною сумою відступленої грошової вимоги 11 884,50 грн (а.с. 65-67).
Згідно з протоколом від 16 травня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало, а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» прийняло за Реєстром прав вимоги № 229 права вимоги щодо 1 373 боржників. Актом звірки взаєморозрахунків сторони підтвердили, що станом на 31 грудня 2023 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» здійснило оплату за вказаним Реєстром у повному обсязі (а.с. 67 зворот - 68).
10 жовтня 2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 10/1024-01, згідно з п.2.1. якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, зазначених вказаним договором (а.с. 68 зворот -72).
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за зазначеним кредитним договором за період з 16 травня 2023 року по 10 серпня 2023 року заборгованість складає 24 698,50 грн, в тому числі: 5 000 грн - тіло кредиту, 19 698,50 грн - проценти за користування кредитом. При цьому у розрахунку зазначено, що додатково проценти нараховувалися з 17 травня по 10 серпня 2023 року включно за ставкою 2,98 % на день (а.с. 87-88).
У реєстрі прав вимоги №1 від 10 жовтня 2024 року до Договору факторингу № 10/1024-01 від 10 жовтня 2024 року зазначено боржника ОСОБА_1 та договір кредиту № 890969737 від 23 березня 2023 року з загальною сумою заборгованості 24 698,50 грн (а.с. 73-74).
Відповідно до платіжної інструкції від 14 жовтня 2024 року за № 7504 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» здійснило оплату за вказаним Реєстром в сумі 3 486 058,07 грн (а.с. 74 зворот).
04 червня 2025 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 04/06-25-Ю, згідно з п.1.1. якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується відступити ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату на умовах, зазначених вказаним договором (а.с. 75-79).
Відповідно до акту прийому-передачі та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №04/06-25-Ю від 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право вимоги заборгованостей, зокрема, до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №890969737 від 23 березня 2023 року на загальну суму 24 698,50 грн, з яких: прострочене тіло 5 000 грн, прострочені відсотки 19 698,50 грн (а.с. 80-81).
Факт сплати ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» ціни відступлення права вимоги за договором факторингу № 04/06/25-Ю у сумі 6 810 635,54 грн (п. 3.3 договору) підтверджується платіжними інструкціями № 467, 468 від 10 червня 2025 року, № 469, 470 від 11 червня 2025 року, № 478, 479 від 19 червня 2025 року та № 483 від 25 червня 2025 року, наявними у матеріалах справи (а.с. 82-85).
Із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 890969737 від 23 березня 2023 року, сформованої ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», вбачається, що станом на 25 червня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 не погашена та становить 24 698,50 грн, у тому числі: 5 000 грн - тіло кредиту; 19 698,50 грн - проценти (а.с. 43).
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 (подібні правовідносини щодо договору факторингу № 28/1118-01 та наступних відступлень) роз`яснив, що факторинг допускає відступлення як наявних, так і майбутніх вимог, при цьому для розмежування таких вимог застосовуються різні критерії (для наявної - строк платежу, для майбутньої - момент виникнення), а також наголосив на необхідності індивідуалізації права грошової вимоги та можливості його визначення не пізніше моменту виникнення відповідної майбутньої вимоги.
Звертаючись з позовом, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» посилалося на те, що право грошової вимоги за кредитним договором № 890969737 від 23 березня 2023 року набуте ним унаслідок послідовного відступлення за договорами факторингу та відповідними реєстрами прав вимоги.
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив із того, що договір факторингу № 28/1118-01 був укладений до виникнення зобов`язання за кредитним договором № 890969737, а тому ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», на переконання суду, не набуло права вимоги до відповідача та не могло передати його наступним кредиторам.
Такий висновок є помилковим, оскільки зведений до формального зіставлення дат укладених договорів і не враховує, що за договором факторингу допускається відступлення як наявних, так і майбутніх грошових вимог, а момент переходу права вимоги визначається умовами договору та настанням обставин, які забезпечують її визначеність (індивідуалізацію). 
Відтак відмова у позові лише з мотивів укладення договору факторингу до виникнення конкретного зобов`язання не узгоджується з нормами матеріального права.
Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір № 890969737 укладено 23 березня 2023 року, а надалі право вимоги за ним було належним чином індивідуалізоване та відступлено у послідовності, підтвердженій письмовими доказами, зокрема витягом з реєстру прав вимоги № 229 від 16 травня 2023 року, в якому зазначено боржника, номер і дату кредитного договору, суму та складові вимоги, витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 10 жовтня 2024 року, що містить дані щодо тієї ж грошової вимоги, а також витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 04/06-25-Ю від 04 червня 2025 року, в якому визначено таку ж суму вимоги та її складові.
Отже, сам по собі факт укладення рамкового договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до виникнення конкретного кредитного зобов`язання не свідчить про відсутність у сторін можливості відступлення права грошової вимоги, оскільки за договором факторингу допускається відступлення як наявних, так і майбутніх вимог. 
У цій справі право вимоги за кредитним договором № 890969737 від 23 березня 2023 року виникло після укладення кредитного договору та було належним чином індивідуалізоване у витягу з реєстру прав вимоги, підписаному сторонами після виникнення відповідного зобов`язання, що узгоджується зі статтями 1077-1078 ЦК України та підходом Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25.
Оцінивши подані докази в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що позивачем підтверджено набуття права грошової вимоги за кредитним договором № 890969737 від 23 березня 2023 року внаслідок послідовного відступлення за договорами факторингу та відповідними реєстрами (витяг з реєстру № 229 від 16 травня 2023 року, витяг з реєстру № 1 від 10 жовтня 2024 року, витяг з реєстру боржників та акт приймання-передачі до договору № 04/06-25-Ю від 04 червня 2025 року), а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. 
За таких обставин заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, оскільки висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. 
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та скасуванням рішення суду першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підлягає стягненню 6 056 грн судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивач надав: договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року з додатком № 1 до нього, додаткову угоду № 25770776016 від 05 червня 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 24 квітня 2012 року, довіреність від 5 червня 2025 року (а.с. 89-92).
Колегія суддів за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьої статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Тараненко А.І. робіт (складання позовної заяви, адвокатського запиту та клопотання про витребування інформації), задоволення позову, прийшла до висновку що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 7000 грн є не співмірним зі складністю справи, обсягом наданої роботи та часом її виконання, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 5 000 грн. 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.3, 4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, - 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» задовольнити.
Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 грудня 2025 року - скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (місце знаходження: 01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором № 890969737 від 23 березня 2023 року у сумі 24 698,50 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 6 056 грн судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції та 5000 витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий: Судді: