Справа № 347/1187/25 
Провадження № 22-ц/4808/714/26
Головуючий у 1 інстанції Книщук Р. М. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів: Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року, в складі судді Книщука Р. М., ухвалене в м. Косів Івано-Франківської області, у справі за позовом Івано-Франківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року представник Івано-Франківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»(надалі – Івано-Франківська філія ТзОВ «Газорозподільні мережі України») звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.
Позов обґрунтовано тим, що  ОСОБА_1 є споживачем природного газу згідно умов Типового договору розподілу природного газу, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією про фактичне споживання певних об`ємів (обсягів) природного газу на об`єкті газопостачання розташованому за вищевказаною адресою, робочим листком контролера та фотографією показника лічильника газу, зафіксованих 22 липня 2024 року та 15 квітня 2025 року.
Всупереч умовам договору та вимог законодавства відповідач не виконав своїх зобов`язань за вищевказаним договором та станом на 30.04.2025 року допустив заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 5 683,12 грн. Також через порушення відповідачем своїх зобов`язань позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат, яка становить 603, 84 грн та 3% річних, що становить 134, 31 грн Просить позов задоволити.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Газорозподільні мережі України», в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.10.2023 року по 30.04.2025 року в сумі 5 683, 12 грн, а також інфляційні втрати та 3 відсотків річних в сумі 738, 15 грн та 2 422, 40 грн судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом у порушення ст. 175, 185 ЦПК України здійснено розгляд справи за відсутності відомостей про сплату позивачем судового збору, у встановленому законом порядку. Так, з відповіді Державної казначейської служби України № 05.1-12/880 від 06.03.2026 року підтверджено відсутність зарахування судового збору до бюджету за подання даної позовної заяви. Невиконання цієї вимоги свідчить про необґрунтованість відкриття провадження, що є підставою для скасування рішення суду.
Також зазначає, що факт споживання газу не є виразом свідомої та добровільної згоди на укладення договору з оператором ГРС за правилами цивільного законодавства. У матеріалах справи відсутній підпис на будь-яких документах, щоб підтверджував згоду про укладення договору щодо надання послуг з розподілу природного газу.
Крім того, Івано-Франківська філія «Газорозподільні мережі» відповідно до свого Положення не має статусу юридичної особи, відтак вважає що позов пред`явлено не неналежним позивачем.
Твердження представника позивача та висновки суду, що з 01.10.2023 року ТОВ «Газорозподільні мережі України», в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» має право провадження господарської діяльності спростовується невиконанням ТОВ «Газмережі» умов постанов НКРЕКП ні у 2023 році ні у 2025 році де їх зобов`язували укласти належним чином оформлені акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності з усіма суміжними суб`єктами ринку природного газу.
Крім того, долучений до матеріалів справи розрахунок не є первинним документом, який підтверджує отримання відповідачем послуг з розподілу природного газу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТзОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Івано-Франківської філії ТзОВ «Газорозподільні мережі України» посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджені належними засобами доказування. А тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року залишити без змін.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи наступного.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем природного газу, який постачається за адресою: АДРЕСА_1 , за особовим рахунком НОМЕР_1 .
Замовлена потужність по об`єкту відповідача ОСОБА_1 на 2023 календарний розрахунковий рік визначена, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік: з 01.10.2021 року по 30.09.2022 року та складає 1537,65 м. куб. Замовлена потужність по об`єкту боржника на 2024 календарний розрахунковий рік визначена, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік: з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року та складає 1683,16 м. куб. Замовлена потужність по об`єкту боржника на 2025 календарний розрахунковий рік визначена, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік: з 01.10.2023 року по 30.09.2024 року та складає 1435,89 м. куб. Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01.01.2023 календарного розрахункового року визначається 1537,65 м.куб розділено на 12 місяців, помножено на тариф 2,232 грн. (затверджений постановою НКРЕКП від 30.12.2022 року N91944 Івано-Франківській філії (відповідно до п/п 11 п.1)), та складає 286,00 грн., яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу. Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01.01.2024 календарного розрахункового року визначається 1683,16 м.куб розділено на 12 місяців, помножено на тариф 2,232 грн. (затверджений постановою НКРЕКП від 30.12.2022 року N 1944 Івано-Франківській філії (відповідно до п/п 11 п.1)), та складає 313,07 грн яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу. Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01.01.2025 календарного розрахункового року визначається 1435,89 м.куб розділено на 12 місяців, помножено на тариф 2,232 грн. (затверджений постановою НКРЕКП від 30.12.2022 року N 1944 Івано-Франківській філії (відповідно до п/п 11 п.1)), та складає 267,08 грн яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу.
Відповідно до розрахунку заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2023 року по 30.04.2025 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка становить 5 683,12 грн.
Розрахунок вказаної заборгованості здійснено позивачем у відповідності з вимогами Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу, об`ємів споживання відповідачем природного газу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримував послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак не сплачував вартість отриманих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТОВ «Газорозподільні мережі України», в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», яке має право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу на території Івано-Франківської області.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
За нормами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно пункту 1 частини 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.
За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 наведеного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач має право: 1) одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; 6) на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494 (далі – Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
Відповідно до статті 1Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
У відповідності до статті 12 цього Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.
Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
В свою чергу, пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.
Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;
Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.
Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії. Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ Оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором.
Згідно із пунктом 5,6 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділіVI цього Кодексу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).
У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 , від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21.
Таким чином, встановивши, що оператором газорозподільної системи на території Івано-Франківської області на підставі відповідної ліцензії є ТзОВ «Газорозподільні мережі України», Івано-Франківська філія ТзОВ «Газорозподільні мережі України» здійснює діяльність з розподілу природного газу на території Івано-Франківської області, а ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), фактично споживає природний газ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він не підписував будь-яких документів, що підтверджували б його згоду на укладення договору щодо надання послуг з розподілу природного газу, є необґрунтованими, оскільки приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Крім того, споживання природного газу боржником, а відповідно й укладення договору, підтверджуються зміною показань газового лічильника, яка відображена у поданому заявником розрахунку заборгованості за спожитий природний газ, а отже Івано-Франківською філією ТзОВ «Газорозподільні мережі України» доведено факт приєднання боржника до умов договору розподілу природного газу.
Довід апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості за розподіл природного газу позивачем не підтверджений, оскільки до матеріалів справи не долучено первинних документів, підлягає спростуванню, з огляду на таке.
На підтвердження заборгованості товариство надало розрахунок суми заборгованості за надані послуги від 20 травня 2025 року (а.с. 36).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.10.2023 по 30.04.2025 складає 5 683 грн 12 коп, інфляційні втрати складають 603 грн 84 коп, три відсотка річних - 134 грн 31 коп.
Відповідач в ході розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції зазначеного розрахунку не спростував, контррозрахунку не навів.
Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_2 перевірено судом першої інстанції та надано оцінку у рішенні суду. Відтак, даний розрахунок є належним доказом на підтвердження вищевказаної заборгованості відповідача перед позивачем.
Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що Івано-Франківська філія «Газорозподільні мережі» відповідно до свого Положення не має статусу юридичної особи, а тому позов пред`явлений неналежним позивачем, на увагу суду не заслуговує.
Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст. 80 ЦК України).
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч. 1 ст. 89 ЦК України).
У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що Івано-Франківська філія ТзОВ «Газорозподільні мережі України» (код ЄДРПОУ 45371501) зареєстроване як юридична особа (а.с. 11). У відомостях про відокремлені підрозділи юридичної особи вказано, зокрема, Івано-Франківську філію ТзОВ «Газорозподільні мережі України».
Отже, Івано-Франківська філія ТзОВ «Газорозподільні мережі України» є юридичною особою, що наділена цивільною-процесуальною дієздатністю. Зазначене спростовує твердження відповідача про відсутність повноважень у представників філії на подання позовної заяви у цій справі.
Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) № 1769 від 29.09.2023 року «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу», позивачу з 01 жовтня 2023 року змінено місце провадження (розширення території) господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» на територію провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськ газ», а також про необхідність здійснення споживачами природного газу оплати за надані послуги розподілу природного газу з 01 жовтня 2023 року на рахунок ТОВ «Газорозподільні мережі України»
Таким чином, з 01.10.2023 ТОВ «Газорозподільні мережі України», в особі Івано-Франківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» має право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу на території Івано-Франківській області, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність у філії повноважень на здійснення господарської діяльності у є неспроможними.
Посилання відповідача на те, що рішення та нормативні акти НКРЕКП не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, а тому є недійсними, суд вважає помилковим, виходячи з такого.
Діяльність НКРЕКП унормована Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».
Відповідно до частини 5 статті 14 цього закону рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.
Відповідно до статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.
Конституційним Судом України не визнано неконституційним норми Закону про НКРЕКП, які регулюють питання державної реєстрації рішень НКРЕКП.
Аргумент відповідача про те, що ТзОВ «Газорозподільні мережі України» не має законних підстав для виконання функцій оператора ГРМ є безпідставними, тому що відсутні докази відкликання (скасування) відповідної ліценції або скасування судами рішень НКРЕКП, а до предмету спору, який розглядається у цій справі, такі питання не входять.
До того ж відповідач не спростовує і не заперечує, що послуги з розподілу природного газу у спірний період він фактично отримував саме від позивача, а тому зобов`язаний сплатити заборгованість за спожиті послуги.
Апеляційний суд також не бере до уваги доводи апелянта щодо відсутності сплати судового збору за подання позовної заяви з огляду на наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору.
Відповідно до ст. 185 ЦПК України у разі неподання такого документа позовна заява залишається без руху.
Верховний Суд вказав, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено ЗУ «Про судовий збір». Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 9 цього Закону судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Це означає, що суд зобов`язаний перевірити надходження судового збору до спеціального фонду у межах кожної конкретної справи.
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зобов`язаний сплатити судовий збір на загальних підставах та надати до суду документ, який підтверджує сплату судового збору саме у межах цієї справи. У свою чергу механізм реалізації перевірки зарахування коштів судового збору визначений ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір».
Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставляння на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема, в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.
Судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. (а.с. 63) сплачений Івано-Франківською філією «Газорозподільні мережі України» згідно платіжної інструкції № 123 від 05 червня 2025 року через надавача платіжних послуг Філію Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк». Відтак, будь-якого сумніву щодо сплати позивачем судового збору у суду немає.
Інші доводів апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди відповідача з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Будь-яких інших доводів, які б могли вплинути на суть ухваленого у справі судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта