Коростишівський районний суд Житомирської області 

Справа № 935/253/26
Провадження № 2/935/745/26
РІШЕННЯ
Іменем України
20 травня 2026 року       м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого – судді Василенка Р.О., зі секретарем – Криворучко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулися до суду із позовом про стягнення заборгованості в якому просять суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 31.01.2024- 100001490 від 31.01.2024 у розмірі 10235,83 грн.
В обґрунтування позову вказує, що 31.01.2024 року, між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 , укладено кредитний договір №31.01.2024-100001490, відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі - 6000 грн., строком на 70 днів. Отже ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 10235,83 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5823,07 грн. та по процентам в розмірі 4406,76 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином в позовній заяві просить розгляд справи проводити без участі представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки остання кредтиний договір № 31.01.2024-100001490 не підписувала, не має підвтердження перерахування кредитних коштів, тоюто матерілаи справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування відповідачу суми позики, між тим, збирати докази в власної ініціативи суд не має права. Вважає, що позивачем не доведено укладення догвору позики з відповідачем на умвоах, що вказані в наданій копії договору позики, не довів перерахування їй тіла кредиту, не довів розміру фактично наданих у кредит коштів та розмір відсоктів, які позивач просить стягнути за період користування кредитним коштами, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 
За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів та без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідив матеріали справи на засадах змагальності та в межах позовних вимог та дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 31.01.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 31.01.2024-100001490, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 31.01.2024 та який укладається у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та підписаний одноразовим ідентифікатором Е532.
Також, паспортом споживчого кредиту, додатком до анкети позичальника, пропозицією про укладення кредитного договору № 31.01.2024-100001490 від 31.01.2024, які підписані електронним цифровим підписом ОСОБА_1 – Е532 та квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 31.01.2024 вих № платіжного інструменту 432334*60, призначення платіжної операції видача за договором №31.01.2024-100001490, підтверджується факт укладення кредитного договору № 31.01.2024-100001490 та отримання 31.01.2024 кредитних коштів в розмірі 6000 грн., ID операції 2420683477.
Відповідно до кредитного договору №31.01.2024-100001490 від 31.01.2024 позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту 6000 грн., строк на який надається кредит 70 днів з дати його надання, дата повернення кредиту - 09.04.2024.
Згідно з довідкою розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором складеного ТОВ «Споживчий центр» вбачається, що позичальник ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору № 31.01.2024-100001490, яка становить 10235,83 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5829,07 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 4406,76 грн. також вбачається, що ОСОБА_1 13.02.2024 частково сплатила суму 2204,93. 
Частиною першою та другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 1054 ЦивільногокодексуУкраїни передбачено, що за кредитним договором банк абоіншафінансоваустанова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦКдоговір є обов`язковим для виконання сторонами.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд, вважає, що кредитний договір № 31.01.2024-100001490 є належним та достатнім доказом, який укладений 31.01.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 , оскільки він підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника Е532 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», у вказаному договорі зазначені ідентифікуючі дані позичальника, а саме контактні дані номер телефону, фінансовий номер телефону, місце проживання, паспорт та серія ОСОБА_1 . Відповідач ідентифікувалась в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції залишила там свої контакти та отримала цей індетифікаторза контактними даними, які лишила ,і ввела цей ідентифікатор успеціально відведеному полі, тобто дії відповідача були пов`язані саме з наміром укласти певний договір ,без вказаних дій правочин не був укладений. 
Крім того, чинне законодавство закріплює не лише обов`язок учасників справи сприяти суду у з`ясуванні обставин справи, однак їх обов`язок подавати усі наявні у них докази, зокрема як зазначено у постанові Верховного Суду від 24.07.2024 у справі 646/857/18, натомість доказів не отримання вказаних кредитних коштів відповідачем не надано. А фрази про «кабальність» відсотків в розмірі 4406,76 грн. не відповідає дійсності, оскільки тіло кредит взято в розмірі 6000 грн, а відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та становлять меншу суму ніж тіло кредиту. 
Відповідачем не на надано будь-яких доказів щодо не отримання ним кредитних коштів. Також, відповідачем відзиву не направлено, не доведено обставин належного виконання ним умов кредитного договору № 31.01.2024-100001490, які полягають у вчасному поверненні кредитних коштів та сплаті відповідних відсотків, розмір яких у межах всього строку кредитування погоджено між сторонами відповідно до умов договору.
Враховуючи викладене з огляду не те, що умови кредитного договору № 31.01.2024-100001490 відповідачем належним чином не виконані, кредит не погашений, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості у розмірі 10235,83 грн., яка складається заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000 грн. та заборгованості за простроченими відсотками 4406.76 грн., тому позов підлягає задоволенню.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509, 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, і керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-268,274, 279, 352,354 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитим договором № 31.01.2024-100001490 від 31.01.2024 в розмірі 10235 (десять тисяч двісті тридцять п`ять) грн. 83 копійки та судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄРДПОУ 2695676538, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А, 01032.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО