Справа № 939/1227/26

РІШЕННЯ
Іменем України

01 липня 2026 року	Бородянський районний суд	

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.,
за участі секретаря – Слухай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського професійного аграрного ліцею про визнання трудових правовідносин припиненими, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що до 01 січня 2023 року вона перебувала у трудових відносинах з Білокуракинським професійним аграрним ліцеєм, займала посаду викладача світової літератури. До січня 2023 року вона ( ОСОБА_1 ) проживала за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України вона ( ОСОБА_1 ) вимушена була виїхати в селище Немішаєве Київської області. Білокуракинський професійний аграрний ліцей не було евакуйовано на підконтрольну Україні територію. Будь-який зв`язок із роботодавцем було втрачено. З 01 січня 2023 року трудові відносини припинені, оскільки починаючи з вказаної дати роботодавцем припинено нарахування та сплату страхових внесків. У зв`язку з цим вона ( ОСОБА_1 ) не може розірвати трудові правовідносини у встановленому законом порядку, а тому просила визнати трудові правовідносини між нею ( ОСОБА_1 ) та Білокуракинським професійним аграрним ліцеєм припиненими з 01 січня 2023 року на підставі ст. 38 КЗпПУ.
За ухвалою суду від 28 квітня 2026 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердила обставини викладені у ньому, просила позовні вимоги задовольнити.
Відповідач Білокуракинський професійний аграрний ліцей в судове засідання свого представника не направив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Оскільки відповідач не повідомив про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, у суду наявні відомості про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що позивач з 01 серпня 1981 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем; з 01 серпня 1981 року займала посаду викладача української мови та літератури, з 20 листопада 1987 року – викладача російської мови та літератури, з 20 червня 2011 року –викладача світової літератури (а.с. 10, 14-21, 24).
З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3226-7001867525 від 22 серпня 2023 року вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 ; 22 серпня 2023 року поставлена на облік, як внутрішньо переміщена особа, за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 11).
Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження Білокуракинського професійного аграрного ліцею є: Луганська область, Білокуракинський район, с. Паньківка, вул. Перемоги, 6; ідентифікаційний код юридичної особи 02540137 (а.с. 24-25).
З копії довідки форми ОК-5 - індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, вбачається, що ОСОБА_1 за період з січня 1999 року по грудень 2022 року нараховувалась заробітна плата Білокуракинським професійним аграрним ліцеєм, код страхувальника 02540137. З січня 2023 року по даний час позивачу не надходили виплати від відповідача (а.с. 14-21).
Згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 "Про затвердження Переліку території, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, с. Паньківка Луганської області (Білокуракинська селищна територіальна громада) є територією України, яка з 06 березня 2022 року є тимчасово окупованою РФ.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час.
Станом на час звернення до суду з вказаним позовом, відповідач знаходиться на території не підконтрольній Україні.
Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з iнiцiативи працівника (ст. 38, 39 КЗпП України).
Частиною 1 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання, і які працівник визначає самостійно.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 153/1585/20, розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника.
За встановлених судовим розглядом обставин порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний позивачем спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 757/61865/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 24 березня 2022 року, визначено, крім іншого, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Статтею 4 Закону, зокрема, встановлено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а саме у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, проте позивач позбавлений можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує його конституційні права.
Оскільки матеріалами справи доведено, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, однак позивач позбавлений можливості оформити їх припинення у порядку, передбаченому законодавством, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 331,20 грн.
Керуючись ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Білокуракинського професійного аграрного ліцею про визнання трудових правовідносин припиненими, задовольнити. 
Визнати припиненими з 01 січня 2023 року трудові відносини між ОСОБА_1 та Білокуракинським професійним аграрним ліцеєм, на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України.
Стягнути з Білокуракинського професійного аграрного ліцею на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 06 липня 2026 року.

Суддя	Марина ГЕРАСИМЕНКО