КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження 
№33/824/3016/2026

П О С Т А Н О В А 

25 травня 2026 року місто Київ
справа № 759/5297/26

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника-адвоката Хомича Андрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 665,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат Хомич А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 05 травня 2026 року подав через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу та клопотання, в якому просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 року.
В обґрунтування посилався на те, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не отримував.
Вказував, що відносно невеликий строк на апеляційне оскарження та не ознайомлення його з матеріалами даної справи є суттєвою перепоною у доступі до правосуддя, а відтак вважає, що такий строк має бути поновлений з метою захисту прав, свобод та реалізації завдань держави, передбачених ст.3 Конституції України. 
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.
У своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною.
Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена Святошинським районним судом міста Києва 21 квітня 2026 року.
Оскільки оскаржувана постанова судді була винесена 21 квітня 2026 року, а тому відповідно до приписів ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження вказаної постанови закінчився 01 травня 2026 року.
Однак з апеляційною скаргою на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 року захисник-адвокат Хомич А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся 05 травня 2026 року, тобто з пропуском встановленого ст.294 КУпАП десятиденного строку на апеляційне оскарження.
На обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження захисник-адвокат Хомич А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 вказував на те, що строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 року пропущений з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не отримував. Вказував, що відносно невеликий строк на апеляційне оскарження та не ознайомлення його з матеріалами даної справи є суттєвою перепоною у доступі до правосуддя, а відтак вважає, що такий строк має бути поновлений з метою захисту прав, свобод та реалізації завдань держави, передбачених ст.3 Конституції України. 
Вказані адвокатом Хомичем А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду даної справи та надавав пояснення. 
З розписки вбачається, що ОСОБА_1 з рішенням суду, яке оголошено 21 квітня 2026 року ознайомлений, що підтверджується його підписом на розписці.
Отже,  ОСОБА_1 був обізнаний з результатом розгляду справи.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова була надіслана судом до реєстру 22 квітня 2026 року.
А тому ОСОБА_1 , за умови його зацікавленості долею розгляду провадження, міг звернутися до суду першої інстанції з заявою про отримання копії постанови та оскаржити її протягом строку, визначеного ст.294 КУпАП.
При цьому, посилання на те, що ОСОБА_1 не отримував копію постанови не є обставиною, яка свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді, так як діючими нормами КУпАП не передбачено, що строк на апеляційне оскарження постанови судді обраховується з моменту вручення копії постанови особі.
Доводи про те, що відносно невеликий строк на апеляційне оскарження та не ознайомлення захисника з матеріалами даної справи є суттєвою перепоною у доступі до правосуддя не може бути визнане поважною підставою, оскільки Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Будь-яких інших доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 року апелянтом надано не було, а тому наведені апелянтом причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
Враховуючи вищезазначене, визначені захисником-адвокатом Хомичем А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки апелянтом не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, а тому в поновленні строку на оскарження постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 рокузахиснику-адвокату Хомичу А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.294 КУпАП повернути апелянту.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити захиснику-адвокату Хомичу Андрію Миколайовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.