Справа № 946/9440/25 
Провадження № 2/946/1962/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді – Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання – Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила встановити, що частки ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та частки співвласників: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у праві спільної сумісної власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/21 частці кожному. Крім цього, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/21 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гіренко М.М. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно зареєстровані у встановленому законом порядку. 
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. 
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали заяви щодо розгляду справи за їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточненні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 
Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Так, судом встановлено, що 15/35 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та частки співвласників: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 25.01.1994 року, видане комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» на праві спільної сумісної власності в якому частки співвласників не визначені.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Таким чином, встановлено, що частки у праві спільної сумісної власності нажитловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять (15/35 : 9 осіб = 1/21) по 1/21 частки кожному. 
Враховуючи вказане, судом було встановлено, що ОСОБА_4 належала 1/21 житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № 86 від 25.01.1994 року, видане комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», зареєстроване в книгу реєстру за № 60а-40 від 25.01.1994 року на підставі розпорядження виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів за № 445 від 30.12.1993 року. 
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00054455453 від 29.10.2025 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до якої входить вищезазначене спадкове майно. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідковою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 83069431 від 29.10.2025 року згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 відсутня.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 є:
- дружина ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.12.1957 року, виданого Пригородським відділом РАЦСу Улан - Уде 
- син ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 21.03.2008 року, виданого Октябирським районним відділом м. Улан – Уде управління РАЦСу Республіки Бурятия; 
- донька ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 21.12.2007 року, виданого Октябирським районним відділом м. Улан – Уде управління РАЦСу Республіки Бурятія, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 21.03.1981 року, виданого Ізмаїльським міським відділом РАЦСу УРСР, згідно якого після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище на « ОСОБА_12 », свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 01.10.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, згідно якого після укладення шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_13 » та свідоцтвом про зміну прізвища серії НОМЕР_7 від 17.09.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, згідно якого після державної реєстрації зміни імені ОСОБА_14 , стала ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України – спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Як було встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , що підтверджено записом в будинковій книзі на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 
Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.
В свою чергу, відповідачі  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 відмовились від спадщини на користь позивача по справі ОСОБА_1 .
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 259, 263-265 ЦПК України, суд,- 
ВИРІШИВ:

Позов  ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області, РНОКПП – НОМЕР_9 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_10 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 02.12.1996 року, РНОКПП – НОМЕР_11 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_12 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 27.03.2002 року, РНОКПП – НОМЕР_13 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Встановити, що частки ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та частки співвласників: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у праві спільної сумісної власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/21 частці кожному. 
Визнати за  ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/21 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 21 травня 2026 року.
Суддя: 	О.О.Бурнусус