Єдиний унікальний номер 205/13133/25
Номер провадження2/205/1131/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В. 
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» (далі – Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – Первісний кредитор, ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 (далі – Відповідач) було укладено Договір про споживчий кредит № 101491936 (далі – Договір). Згідно з умовами цього Договору вказана фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Оскільки відповідач порушила умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами, передбаченими умовами договору, станом на 07.06.2021 року за Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 24 500 грн. 00 коп., яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та простроченої заборгованості за сумою процентів у розмірі 19 500 грн. 00 коп.
Далі позивач зазначив, що 07.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т. Згідно з умовами вказаного договору та вимогами закону Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», у тому числі й до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року.
Також відповідач була письмово повідомлена про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором на підставі Договору відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т від 07.06.2021 року. Відповідно до умов цього договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до нього позивач є новим кредитором відповідача.
У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року станом на 07.06.2021 року у загальному розмірі 24 500 грн. 00 коп., а також судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп.
Представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Білогрудом Дмитром Олександровичем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_1 спірний кредитний договір не укладала та кредитні кошти за ним не отримувала. На думку представника відповідача, надані позивачем документи містять суперечності, оскільки одноразовий ідентифікатор для підписання договору був направлений раніше, ніж нібито сформовано заявку на отримання кредиту. Крім того, представник відповідача зазначає, що згідно з наданою випискою по банківському рахунку відповідача відсутні відомості про зарахування кредитних коштів 11.02.2021 року, а тому вважає недоведеними як факт укладення кредитного договору, так і факт отримання відповідачем кредитних коштів. Також представником відповідача подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій він просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На обґрунтування своїх доводів представник позивача зазначає, що перебіг позовної давності у даному випадку підлягає продовженню на строк дії карантину, встановленого у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, а також на строк дії воєнного стану відповідно до положень законодавства України.
Крім того, представник позивача заперечує проти доводів відповідача щодо неукладення кредитного договору та неотримання кредитних коштів, посилаючись на обставини та докази, наведені у позовній заяві, і просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року станом на 07.06.2021 року у загальному розмірі 24 500 грн. 00 коп., а також судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп.
Також представник позивача зазначає, що у разі незгоди із розрахунком заборгованості відповідач мала можливість надати власний контррозрахунок, однак такого до матеріалів справи не подано.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 
Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал»  зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити.
Представник відповідача просив суд у своїй письмовій заяві відмовити у задоволенні позовних вимог у їх повному обсязі.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 02.02.2026 року вирішено витребувати у АТ КБ «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) інформацію про надходження на рахунок банківської картки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) коштів у розмірі 5 000 грн. 00 коп. в період з 11.02.2021 року по 13.02.2021 року згідно Кредитного договору №101491936 від 11.02.2021 року.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 11.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 101491936, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 5 000 грн. 00 коп. строком на 30 днів, тобто до 13.03.2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Даний договір підписаний електронними підписами з одноразовим ідентифікатором U43091.
Судовим розглядом також встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» виконало свої зобов`язання за вказаним договором та перерахувало відповідачу кредитні кошти у сумі 5 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 25395197 від 11.02.2021 року, а також інформацією АТ КБ «ПриватБанк», наданою на виконання ухвали суду від 02.02.2026 року, згідно з якою на картковий рахунок № НОМЕР_3 , емітований на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були зараховані грошові кошти у сумі 5 000 грн. 00 коп.
Судовим розглядом також встановлено, що 07.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т від 07.06.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року у загальному розмірі 24 500 грн. 00 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту – 5 000 грн. 00 коп. та простроченої заборгованості за сумою відсотків – 19 500 грн. 00 коп.
Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач допустила прострочення повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого за нею, ОСОБА_1 , станом на 07.06.2021 року за Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 24 500 грн. 00 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту – 5 000 грн. 00 коп. та простроченої заборгованості за сумою відсотків – 19 500 грн. 00 коп.
Представник відповідача заперечує факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, а також просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності.
Оскільки позивач вважає, що відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, а відповідач заперечує факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявність підстав для задоволення позову, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Щодо наявного у позивача права вимоги за Договором відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т від 07.06.2021 року суд зазначає таке.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14 зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу (відступлення права вимоги), який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, а також розрахунок кредитної заборгованості, здійснений при відступленні права вимоги.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, а до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором послідовно перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» на підставі Договору відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т від 07.06.2021 року та відповідного Реєстру боржників.
Матеріалами справи підтверджується, що до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т від 07.06.2021 року включено право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року.
Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів як факт набуття права вимоги за спірним кредитним договором, так і розмір заборгованості, що обліковувалася на момент відступлення права вимоги.
Щодо вимог про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту суд зазначає таке.
Відповідно до статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися у письмовій, у тому числі електронній формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в електронному документі та підписаний сторонами.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Судом встановлено, що Договір про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року та паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора U43091, який був направлений на фінансовий номер телефону відповідача НОМЕР_4 .
Крім того, матеріали справи містять підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому визначено суму кредиту, строк кредитування, порядок його отримання, розмір процентної ставки та інші істотні умови кредитування.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що кредитний договір між сторонами був належним чином укладений у письмовій електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства.
Судом також встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» виконало свої зобов`язання за договором та перерахувало відповідачу кредитні кошти у сумі 5 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 25395197 від 11.02.2021 року.
Крім того, згідно з відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260408/131095-БТ від 19.04.2026 року на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , а на відповідний рахунок 11.02.2021 року були зараховані грошові кошти у сумі 5 000 грн. 00 коп. із призначенням платежу «Переказ із картки».
Таким чином, доводи представника відповідача про неотримання ОСОБА_1 кредитних коштів спростовуються наявними у справі доказами, а факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджено належними та допустимими доказами.
Відповідно до статей 526, 527, 530, 1049, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у строки та на умовах, визначених договором.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості та враховуючи відсутність доказів повернення відповідачем отриманих кредитних коштів, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 5 000 грн. 00 коп. є законними та обґрунтованими.
При цьому, застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, суд зазначає, що отримання відповідачем кредитних коштів підтверджено належними доказами, а тому у неї виник обов`язок повернути такі кошти у порядку та строки, визначені кредитним договором.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн. 00 коп. підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги згідно з Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що сторонами у Договорі про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року погоджено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5,00 % на добу та строк кредитування 30 календарних днів, тобто до 13.03.2021 року включно.
Таким чином, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані виключно в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, проценти були нараховані за період з 11.02.2021 року по 07.06.2021 року.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно користуватися кредитом, натомість кредитор розраховує на отримання плати за таке користування.
Разом із цим зі спливом строку кредитування кредит позичальнику більше не надається, а тому кредитор втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У такому випадку права та інтереси кредитора після спливу строку кредитування забезпечуються положеннями частини другої статті 625 ЦК України.
Таким чином, враховуючи, що позивачем нараховані проценти за користування кредитом за межами строку дії кредитного договору, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення процентів, нарахованих за період з 14.03.2021 року по 07.06.2021 року у розмірі 15 000 грн. 00 коп.
Водночас вимоги позивача про стягнення процентів за період дії кредитного договору, а саме з 11.02.2021 року по 13.03.2021 року, у розмірі 4 500 грн. 00 коп. підлягають задоволенню, оскільки відповідають умовам договору та положенням частини першої статті 1048 ЦК України.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» підлягають частковому задоволенню. З ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року у загальному розмірі 9 500 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та заборгованості за процентами, нарахованими в межах погодженого сторонами строку кредитування, у розмірі 4 500 грн. 00 коп.
Щодо застосування строку позовної давності за заявою відповідача суд вказує на наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМ України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Карантин неодноразово продовжено та діяв до 01.07.2023 року.
Також, 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», було введено воєнний стан по всій території України, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 24.02.2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України № 64/2022. В подальшому такий строк дії воєнного стану в Україні відповідно до Указів Президента України та Верховною Радою України (шляхом прийняття відповідних Законів України) було неодноразово продовжено, та діє по теперішній час. Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». 
Таким чином, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12.03.2020, а також введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, строк дії якого продовжено по даний час, 3-річний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому продовжений у зв`язку із введенням воєнного стану, то позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капіталв» звернулось з позовом до ОСОБА_1  в межах строку позовної давності.
Таким чином, вищевказаний позов слід задовольнити частково та з відповідача на користь позивача слід стягнути за Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року заборгованість на загальну суму 9 500 грн. 00 коп., з яких: 5 000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу та 4 500 грн. 00 коп. – заборгованість за відсотками за користування кредитом в межах строку договору , а в іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами поза межами строку кредитного договору у розмірі 15 000 грн. 00 коп. відмовити. 
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, оскільки при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Отже, в матеріалах даної справи наявний Договір про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, укладеного між АО «Апологет» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит капітал», копія ордеру адвоката Усенко М.І. на надання правничої допомоги, копію акту № 76 про надання послуг, згідно якого вартість професійної правничої (правової) допомоги становить 8 000 грн. 00 коп.; детальний опис надання послуг до акту № 76 за Договором про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, у справі, про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 101491936, боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 . 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). 
Суд звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що її складання не потребувало від фахівця у галузі права, будь-яких надмірних додаткових зусиль та знань, тому, як наслідок, сума витрат на її написання є значно завищеною, оскільки її обсяг становить 3 (три) двосторонніх аркушів, а також містить прохальну частина позову та перелік додатків до позовної заяви, виконання яких не потребує додаткового та надмірного інтелектуального навантаження. При цьому у самому тексті позову здебільше наведені норми чинного законодавства, використання яких є виключно типовим для даного виду цивільно-правових спорів, та процесуальні застереження, формулювання та наявність яких визначена нормами ЦПК України. Окрім цього безпосередньо представник позивача участь у судових засіданнях не приймав.
У зв`язку із чим, суд доходить висновку, що позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правничу допомогу в їх повному обсязі, адже витрати часу на консультацію та написання позовної заяви у сумарній кількості 6 годин 30 хвилин є завищеними, відтак, сума таких витрат є неспівмірною, оскільки не відповідає складності справи та наданому адвокатом об`єму допомоги.
Таким чином, суд вимушений констатувати, що позивачем не обґрунтовано у повній мірі розмір витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки сума таких витрат є неспівмірною складності справи та обсягу фактично наданої адвокатом правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує практику Європейського суду з прав людини з розв`язання питання відшкодування судових витрат, яка зазначена ним у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», відповідно до якої відшкодуванню підлягають лише ті витрати, які були фактичними, неминучими та обґрунтованими.
Крім того, суд враховує, що позовні вимоги у даній справі задоволені частково, оскільки судом відмовлено у стягненні частини заявленої заборгованості за процентами. Водночас спір виник з приводу виконання відповідачем кредитного договору, а основні обставини справи щодо укладення договору, отримання кредитних коштів та наявності права вимоги підлягали дослідженню судом незалежно від остаточного розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на характер спірних правовідносин, обсяг підготовлених процесуальних документів, необхідність надання оцінки запереченням відповідача щодо факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та застосування строків позовної давності, а також враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає співмірним та обґрунтованим відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. 00 коп.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 939 грн. 30 коп. (9 500 грн. 00 коп. ? 2 422 грн. 40 коп. : 24 500 грн. 00 коп. = 939 грн. 30 коп.).
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 527,530, 615, 625, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» (місце знаходження: 79029, м. Львів, вул.Смаль – Стоцького, буд.1, корпус 28, 3 поверх, код ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за Договором про споживчий кредит № 101491936 від 11.02.2021 року, станом на 07.06.2021 року, у загальному розмірі 9 500 грн. 00 коп., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту – 5 000 грн. 00 коп. та прострочена заборгованість за сумою відсотків – 4 500 грн. 00 коп. за період з 11.02.2021 по 13.03.2021 року.
3. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 14.03.2021 року по 07.06.2021 року у розмірі 15 000 грн. 00 коп. – відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» (місце знаходження: 79029, м. Львів, вул.Смаль – Стоцького, буд.1, корпус 28, 3 поверх, код ЄДРПОУ 35234236) судові витрати по справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн. 00 коп. 
5.Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» (місце знаходження: 79029, м. Львів, вул.Смаль – Стоцького, буд.1, корпус 28, 3 поверх, код ЄДРПОУ 35234236) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 939 грн. 30 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мовчан Д.В.