ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1649/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Рима Т.Я., Манюка П.Т.,
секретар судового засідання Слободянюк В.С.,
за участю:
представників позивача: Одінцов Е.В., Цимбала І.З.,
представника відповідача Галадій А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестнол" від 16.03.2026 (вх. № апеляційного суду 01-05/770/26 від 17.03.2026)
на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 (повне рішення складено 20.02.2026, суддя Долінська О.З.)
у справі № 914/1649/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехнолоджі"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестнол"
про стягнення заборгованості в розмірі 14 070 996,37 грн,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
На адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехнолоджі" (далі - ТОВ "Агротехнолоджі") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестнол" (далі - ТОВ "Вестнол") про стягнення заборгованості у розмірі 14070996,37 грн, з яких 8484603,09 грн основного боргу, 1686981,58 грн неустойки, 79911,46 грн втрат від інфляції, 3393841,24 грн штрафу та 425659,00 грн збитків.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору № 06/11-24АТ від 06.11.2024 про поставку товару (ферментних препаратів) поставив, а відповідач прийняв без жодних зауважень товар на загальну суму 11164603,09 грн, проте здійснив оплату за поставлений товар лише частково на суму 2680000,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття. 
Господарський суд Львівської області рішенням від 12.02.2026 у справі №914/1649/25 позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув із ТОВ "Вестнол" на користь ТОВ "Агротехнолоджі" 8484603,09 грн основної заборгованості, 284574,01 грн неустойки, 79911,46 грн втрат від інфляції, 3393841,24 грн штрафу, 425659,00 грн збитків та 190028,83 грн понесених витрат на сплату судового збору. У задоволені решти позовних вимог відмовив.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання зі своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару за договором №06/11-24АТ від 06.11.2024, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість на суму 8484603,09 грн, яка підлягає до стягнення на користь позивача.
Суд першої інстанції зазначив, що зобов`язання відповідача у цій справі зі сплати заборгованості (основної заборгованості та здійснених нарахувань) не могло бути припинене шляхом поданих відповідачем заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки у цьому конкретному випадку вимога відповідача до позивача не ґрунтується на будь-яких зобов`язаннях та не підтверджується будь-якими документами, сторонами яких є одночасно і позивач, і відповідач (на відміну від змісту вимоги позивача до відповідача, яке підтверджується і двосторонньо підписаними первинними документами, і не заперечується самим відповідачем). Позивач не підтверджував ні ймовірного заподіяння збитків, ні їх розміру. Такі процеси реалізовувались виключно відповідачем та ТОВ "Фрут Про" в рамках їх двосторонньої взаємодії.
Суд першої інстанції відзначив, що зустрічна вимога ТОВ "Вестнол" до ТОВ "Агротехнолоджі" є спірною в силу необґрунтованості та спору щодо змісту самого ймовірного зобов`язання з відшкодування збитків (підставою виникнення збитків вказано неналежне виконання договору інжинірингу на створення (передачу) науково-технічної продукції № 05/06-23 від 05.06.2023, укладеного між ТОВ "Агротехнолоджі" та ТОВ "Фрут Про"; водночас можливість (підстава) стягнення збитків була передбачена лише договором оренди № 220524-1 від 22.05.2024, укладеним між ТОВ "Фрукт Про" та ТОВ "Вестнол"); спірності умов ймовірного виконання ТОВ "Агротехнолоджі" будь-яких зобов`язань щодо відшкодування збитків (за умов, коли ні обставини заподіяння збитків, ні методика їх визначення ТОВ "Агротехнолоджі" невідомі, участі у таких процесах позивач не брав, жодним первинним документом такого свого зобов`язання не визнавав); необґрунтованості та спірності розміру імовірних збитків. Відтак, в силу відсутності такої умови, як безспірність заборгованості, подані відповідачем документи про зарахування зустрічних однорідних вимог не спростовують обґрунтованість доводів позову.
Перевіривши розрахунки позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що інфляційні втрати у розмірі 79911,46 грн нараховані вірно. Сума збитків у розмірі 425659,00 грн (20 % від ціни несплаченого товару, період прострочення 66 днів) та сума 40 % штрафу у розмірі 3393841,24 грн розраховані відповідно до погоджених сторонами умов договору №06/11-24АТ від 06.11.2024. Здійснивши перерахунок неустойки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, обґрунтованою до стягнення є сума неустойки у розмірі 284574,01 грн, решта суми неустойки нарахована безпідставно.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі №914/1649/25, ТОВ "Вестнол" подало до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу від 16.03.2026, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, прийняти скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження; скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у позові ТОВ "Агротехнолоджі" відмовити повністю, судові витрати покласти на ТОВ "Агротехнолоджі".
Скаржник вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм процесуального права (недотримання принципу змагальності), та необґрунтованим, оскільки не повно та не всебічно з`ясовано обставини, на які ТОВ "Вестнол" посилалося як на підставу своїх заперечень.
На думку скаржника, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання представника позивача від 25.11.2025 про повернення до стадії підготовчого провадження у справі №914/1649/25 з метою подання нових доказів та долучаючи такі докази до матеріалів справи, а згодом, відмовляючи у задоволенні такого ж клопотання відповідачу, який з метою захисту своїх прав та інтересів просив суд здійснити повернення до стадії підготовчого провадження у справі для подання доказів на спростування тверджень позивача, які наведені у клопотанні від 25.11.2026, порушив принцип змагальності, оскільки не забезпечив додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій учасниками справи (надав більше процесуальних можливостей ТОВ "Агротехнолоджі").
Скаржник стверджує, що, відповідно до положень ст. ст. 598, 601 ЦК України, зобов`язання відповідача щодо сплати заборгованості за договором №06/11-24АТ від 06.11.2024 у розмірі 8484603,09 грн було припинено 15.04.2025 у повному обсязі зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача № 54 від 15.04.2025, направленою позивачу. Зустрічні однорідні вимоги відповідача до позивача виникли на підставі договорів відступлення права вимоги, укладених між відповідачем та ТОВ "Фрут Про" 20.03.2025 та 30.05.2025, відповідно до яких ТОВ "Фрут Про" відступило відповідачу право вимоги до позивача (про відшкодування завданих позивачем ТОВ "Фрут Про" збитків) на суму у загальному розмірі 12500 000, 00 грн, з яких на 10000000,00 грн відступлено 20.03.2025, а на 2500000, 00 грн – 30.05.2025. Отже вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8484603,09 грн не підлягала задоволенню, оскільки не була і не є обґрунтованою, фактично відсутня з 16.04.2025.
Скаржник зазначає, що Господарський суд Львівської області прийшов до помилкового висновку про те, що при зарахуванні вимог не було дотримано умови безспірності, оскільки наявність судового спору про стягнення збитків не є доказом того, що умови безспірності недотримані. 

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників.
Згідно з відзивом ТОВ "Агротехнолоджі" на апеляційну скаргу від 01.04.2026 та додатковими поясненнями ТОВ "Агротехнолоджі" від 07.04.2026, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване. 
Позивач стверджує про те, що станом на дату подачі позову відповідач не здійснив платіж у розмірі 8484603,09 грн. Позивач неодноразово зазначав, що вважає безпідставним переходом права вимоги щодо сплати збитків. Враховуючи зміст договору поставки від 06.11.2024 № 06/11-24АТ, укладеного між ТОВ "Агротехнолоджі" та ТОВ "Вестнол", і договору інжинірингу на створення (передачу) науково-технічної продукції №05/06-23 від 05.06.2023, укладеного між ТОВ "Агротехнолоджі" та ТОВ "Фрут Про", позивач вважає, що вимоги за ними неможливо вважати однорідними, оскільки договір від 06.11.2024 №06/11-24АТ мав на меті поставку продукції, а договір №05/06-23 від 05.06.2023 стосувався інжинірингу та створення науково-технічної продукції. Позивач вважає недопустимим і неправомірним зарахування однорідних вимог, а у даному випадку зарахування в існуючу заборгованість ТОВ "Вестнол" перед ТОВ "Агротехнолоджі" збитків ТОВ "Фрут Про", які не підтверджуються ні рішенням суду, ні визнанням позивачем цих збитків і їхнього розміру; невідомо право стягнення яких саме збитків передав ТОВ "Фрут Про" до ТОВ "Вестнол" та чим підтверджується наявність цих збитків. Позивач категорично не погоджується з їх нарахуванням, передачею з ТОВ "Фрут Про" до ТОВ "Вестнол" та подальшим взаємозарахуванням, вважає, що вимоги ТОВ "Фрут Про" та/або ТОВ "Вестнол" щодо наявності збитків за договором інжинірингу мають бути предметом судового розгляду в окремому позовному провадженні та/або зустрічного позову. Позивач та відповідач не підписували документ про взаємозалік заборгованості, і такий документ не відображено у бухгалтерській та/або фінансовій звітності, адже зарахування заборгованості не відбулось, а відповідач лише написав про це односторонню заяву, про яку позивач дізнався, ознайомившись із відзивом на позовну заяву у цій справі, і така заява не може розглядатися як документ, який міг би закрити недоведену з боку ТОВ "Фрут Про" заборгованість. Отже, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неможливості зарахування однорідних вимог. Додатково позивач зауважує, що про відсутність безспірності вимог свідчить і наявність судової справи №910/9901/25 за позовом ТОВ "Фрут Про" до ТОВ "Агротехнолоджі" за участю третьої особи - ТОВ "Вестнол" про стягнення збитків, у задоволенні якого рішенням Господарського суду м. Києва від 05.02.2026 було відмовлено. Скаржник трактує категорію "безспірність" виключно через призму наявності/відсутності судових спорів, а не через розкриття змісту, умов та розміру імовірного зобов`язання з відшкодування збитків, що, на думку позивача, є абсолютно помилковим.
Окрім того, позивач відзначає, що суд першої інстанції вірно не бачив жодних підстав для повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття за клопотанням відповідача, оскільки відповідач не зазначав про наміри проводити експертизу на етапі підготовчого провадження, навіть під час повернення до стадії підготовчого провадження, а саме у строк з 25.11.2025 по 10.12.2025, не провів експертизу та не ініціював такий процес, натомість повідомив суду про відсутність будь-яких інших клопотань та/або наявність інших доказів. Відповідач не був позбавлений об`єктивної можливості провести відповідну експертизу, оскільки фактично був розпорядником усіх документів з приводу діяльності заводу. Попри те навіть експертиза не може свідчити про безспірність завданих збитків.

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026, апеляційну скаргу ТОВ "Вестнол" у справі №914/1649/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.
Ухвалою від 23.03.2026 суд апеляційної інстанції поновив скаржнику строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі №914/1649/25 та зупинив дію вказаного рішення, відкрив апеляційне провадження та призначив розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні на 30.04.2026.
31.03.2026 до апеляційного суду надійшли матеріали справи №914/1649/25.
07.04.2026 до апеляційного суду від ТОВ "Агротехнолоджі" надійшли додаткові пояснення від 07.04.2026. Позивач додатково наголошує на тому, що вчинене відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог не може бути враховане при цьому спорі, оскільки не дотримано умови безспірності зобов`язання відповідача до позивача. 
Ухвалою від 30.04.2026 колегія суддів відклала розгляд справи №914/1649/25 на 21.05.2026.
18.05.2026 до апеляційного господарського суду від ТОВ "Агротехнолоджі" надійшли додаткові пояснення від 16.05.2026 щодо застосування до відповідача такої санкції, як стягнення збитків.
Протокольною ухвалою від 21.05.2026 колегія суддів оголосила перерву в судовому засіданні до 04.06.2026.
З огляду на те, що строк розгляду апеляційної скарги на судове рішення у справі №914/1649/25, згідно з ч. 1 ст. 273 ГПК України, спливає 22.05.2026, з урахуванням принципу незмінності складу суду, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу ТОВ "Вестнол" поза межами встановленого ГПК України строку, але у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для вчинення процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та справедливого й неупередженого вирішення спору.
03.06.2026 до апеляційного суду від ТОВ "Вестнол" надійшли заперечення від 03.06.2026 на додаткові пояснення позивача від 16.05.2026.
Також 03.06.2026 до апеляційного суду надійшла заява ТОВ "Агротехнолоджі" про часткову відмову від позову від 02.06.2026, у якій позивач просить прийняти відмову від позову в частині вимоги про стягнення збитків у сумі 425659,00 грн, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі №914/1649/25 – без змін за виключенням стягнення збитків у сумі 425659,00 грн.
У ході апеляційного розгляду справи в судових засіданнях представник відповідача підтримав вимоги і доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Представник позивача підтримав заяву про відмову від позову в частині вимоги про стягнення збитків та просив визнати нечинним рішення суду першої інстанції в цій частині, а в решті - залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення. У судовому засіданні 04.06.2026 представник позивача також заявив про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, докази понесення яких будуть подані за результатами апеляційного перегляду справи в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.
04.06.2026 проголошено вступну та резолютивну частини цієї постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
06.11.2024 між ТОВ "Агротехнолоджі" (далі також - продавець, позивач) та ТОВ "Вестнол" (далі також - покупець, відповідач) укладено договір №06/11-24АТ (далі - договір №06/11-24АТ від 06.11.2024), а також додаток №06/11/24 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.
У вказаному додатку №06/11/24 від 06.11.2024 сторони погодили асортимент товару, кількість та вартість товару.
Відповідно до п. 1.1 договору №06/11-24АТ від 06.11.2024, продавець зобов`язується продати та відвантажити погодженими партіями продукцію у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати товар і сплачувати за нього визначену грошову суму (ціну товару). Найменування товару, його кількість і ціна вказуються в додатках, специфікаціях, видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Якість товару повинна відповідати сертифікату якості фірми - виробника.
Згідно з п. 1.2 договору №06/11-24АТ від 06.11.2024, загальна сума договору складається із сум, що вказані у всіх рахунках - фактурах, додатках, специфікаціях, видаткових накладних, що виписуються, додаються та є невід`ємними складовими цього договору (ст. 632 ЦК України).
У пункті 2.5 договору №06/11-24АТ від 06.11.2024 зазначено, що загальна кількість (асортимент) товару, який планується поставити покупцю, може бути зафіксований сторонами даного договору у протоколі постачань, що плануються. У разі, якщо сторони не узгодили загальну кількість (асортимент) товару у відповідному протоколі, то загальна кількість товару, що було поставлено, визначається за всіма видатковими накладними, підписаними сторонами даного договору або їх представниками.
Відповідно до п. 3.2 договору №06/11-24АТ від 06.11.2024, ціна товару базується згідно встановленого прайс-листа продавця, що є офіційним переліком продукції продавця, яка пропонується до реалізації на підставі замовлення Покупця і повинна бути повністю сплачена продавцю покупцем на таких умовах: г) якщо оплата конкретної партії товару не узгоджено сторонами у відповідному додатку, специфікації (здійснюється без специфікації), то покупець оплачує продавцю товар за видатковою накладною, протягом 50 календарних днів з дати прийняття товару та у відповідності з умовами цього договору.
Відповідно до п.6.7 договору №06/11-24АТ від 06.11.2024, покупець зобов`язується сплатити ціну товару, згідно п. 3 (умови оплати) даного договору.
Між сторонами було погоджено асортимент товару, кількість та ціни товару в додатку №06/11/24 від 06.11.2024 до договору №06/11-24АТ від 06.11.2024, відповідно до якого на підставі п. 1 договору продавець зобов`язується продати та відвантажити, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти на умовах, передбачених договором, такий товар згідно специфікації.
Як вбачається з матеріалів справи, встановив суд першої інстанції та перевірив апеляційний господарський суд, позивач на виконання умов договору №06/11-24АТ від 06.11.2024 здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 11164603,09 грн, що підтверджується видатковими накладними, а саме: видаткова накладна № 1 від 10.12.2024 на суму 1061572,50 грн, строк оплати якої - до 08.02.2025; видаткова накладна № 2 від 27.11.2024 на суму 1066203,00 грн, строк оплати якої - до 26.01.2025; видаткова накладна № 3 від 18.12.2024 на суму 534613,50 грн, строк оплати якої - до 16.02.2025; видаткова накладна № 4 від 20.12.2024 на суму 2145906,00 грн, строк оплати якої - до 18.02.2025; видаткова накладна № 1 від 03.01.2025 на суму 1057251,66 грн, строк оплати якої - до 04.03.2025; видаткова накладна № 4 від 09.01.2025 на суму 2141884,94 грн, строк оплати якої - до 10.03.2025; видаткова накладна № 6 від 29.01.2025 на суму 1068687,00 грн, строк оплати якої - до 31.03.2025; видаткова накладна № 1 від 16.02.2025 на суму 1566799,07 грн, строк оплати якої - до 17.04.2025; видаткова накладна №2 від 16.02.2025 на суму 521685,42 грн, строк оплати якої - до 17.04.2025. Вказані видаткові накладні підписані повноважними представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб та долучені позивачем до матеріалів справи.
Крім того, факт передачі товару позивачем відповідачу підтверджується товарно-транспортними накладними, а саме: ТТН № 5859 від 26.11.2024; ТТН № 6140 від 09.12.2024; ТТН № 6302 від 17.12.2024; ТТН № 301 від 03.01.2025; ТТН № 801 від 08.01.2025; ТТН № 2901 від 16.02.2025; ТТН № 2902 від 16.02.2025; ТТН № 6422 від 19.12.2024; ТТН № 2901 від 29.01.2025.
Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату товару: № 1 від 02.01.2025 на суму 1057251,66 грн; № 142 від 19.12.2024 на суму 2145906,00 грн; № 140 від 17.12.2024 на суму 534613,50 грн; № 139 від 09.12.2024 на суму 1061572,50 грн; № 3 від 08.01.2025 на суму 2141884,94 грн; № 9 від 10.02.2025 на суму 521685,42 грн; №8 від 10.02.2025 на суму 1566799,07 грн; №7 від 29.01.2025 на суму 1068687,00 грн; №136 від 26.11.2024 на суму 1061096,30 грн.
Факт отримання товару за вказаними вище видатковими накладними відповідачем не заперечується.
Відповідно до п.2 додатку від 06.11.2024, покупець зобов`язується здійснити оплату за товар, згідно даної Специфікації за таким графіком: оплата 100 % від загальної вартості продукції протягом 60 днів з моменту отримання товару покупцем шляхом перерахування на рахунок продавця. У випадку, якщо в зазначений термін оплата не буде проведена, у силу вступають положення про санкції, передбачені зазначеним договором.
Відповідач прийняв товар у повному обсязі та здійснив часткову оплату, що підтверджується платіжними інструкціями: від 09.01.2025 на суму 425000,00 грн, від 27.01.2025 на суму 925000,00 грн, від 31.01.2025 на суму 450000,00 грн, від 06.02.2025 на суму 450000,00 грн, від 13.02.2025 на суму 430000,00 грн.
Відтак відповідач на рахунок позивача сплатив кошти на загальну суму 2680000,00 грн, які останній зарахував на погашення таких видаткових накладних: №1 від 10.12.2024 на суму 1061572,50 грн, № 2 від 27.11.2024 на суму 1066203,00 грн, № 3 від 18.12.2024 на суму 534613,50 грн та частково у розмірі 17611,00 грн на погашення видаткової накладної № 4 від 20.12.2024 на суму 2145906,00 грн, а отже залишок суми за цією видатковою накладною склав 2128295,00 грн.
Таким чином станом на дату подачі позовної заяви основна заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар за договором № 06/11-24АТ від 06.11.2024 становить 8484603,09 грн (11164603,09 - 2680000,00) із урахуванням проведеної часткової оплати відповідачем в сумі 2680000,00 грн.
Відповідач надсилав на адресу позивача гарантійний лист, у якому зобов`язувався сплатити заборгованість за договором, однак цього так і не здійснив.
31.03.2025 позивач надіслав на адресу відповідача лист-нагадування за вих. №31/03-25, у якому просив погасити заборгованість за товар, однак такий лист залишився без відповіді і реагування з боку відповідача, що і слугувало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.
Суд першої інстанції також встановив, що 05.06.2023 між ТОВ "Агротехнолоджі" (далі також - виконавець) та ТОВ "Фрут Про" (далі також - замовник) укладено договір інжинірингу на створення (передачу) науково-технічної продукції №05/06-23 (далі також – договір інжинірингу).
Відповідно до п. 1.1 договору інжинірингу, замовник доручає (приймає), а виконавець створює (передає) науково-технічну продукцію інжинірингу: "Роботи з технологічного проектування та авторського нагляду будівництва та введення в експлуатацію технологічної лінії виробництво біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого номінальною потужністю 100…120 м3/добу".
На виконання договору інжинірингу ТОВ "Агротехнолоджі" розробило на користь ТОВ "Фрут Про" науково-технічну продукцію інжинірингу "Роботи з технологічного проектування та авторського нагляду будівництва та введення в експлуатацію технологічної лінії виробництво біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого номінальною потужністю 100..120 м3/добу".
Загальна вартість робіт за договором інжинірингу була погоджена у розмірі 15738400,00 грн. 
22.05.2024 між ТОВ "Вестнол" як орендарем та ТОВ "Фрут Про" як орендодавцем було укладено договір оренди № 220524-1, за яким ТОВ "Фрут Про" передало ТОВ "Вестнол" у користування ряд приміщень (виробничо-складську будівлю; буферний силос для зерна та бродильні ємності; цех для переробки овочів і фруктів та виробництва пектину). 
Також 22.05.2024 між ТОВ "Вестнол" та ТОВ "Фрут Про" укладено додаток № 1 до договору оренди, яким зафіксовано, крім передачі нерухомого майна в оренду, факт передання ТОВ "Фрут Про" на користь ТОВ "Вестнол" науково-технічної продукції інжинірингу "Роботи з технологічного проектування та авторського нагляду будівництва та ведення в експлуатацію технологічної лінії виробництва біоетанолу та/або спирту етилового депатурованого номанальною потужністю 100…120 м.куб/добу" (яку і розробляло ТОВ "Агротехнолоджі").
У п. 1.2 додатку № 1 від 22.05.2024 до договору оренди ТОВ "Фрут Про" гарантувало ТОВ "Вестнол", що науково-технічна продукція забезпечує виробництво біоетанолу та/або етилового денатурованого з певним рівнем виробничих показників.
У п. 1.4.2 додатку № 1 від 22.05.2024 до договору оренди ТОВ "Фрут Про" взяло на себе обов`язок відшкодувати ТОВ "Вестнол" збитки у випадку, якщо при використанні такої науково-технічної продукції не буде досягнуто визначених у п. 1.2 цього додатку показників.
У ході здійснення ТОВ "Вестнол" діяльності у орендованому у ТОВ "Фрут Про" приміщенні протягом листопада, грудня 2024 року, січня 2025 року та з урахуванням розробленої ТОВ "Агротехнолоджі" інжинірингової документації, як зазначає представник ТОВ "Вестнол", відповідач не отримав очікуваних показників та поніс додаткові витрати.
ТОВ "Фрут Про" станом на 21.01.2024 мало вимоги до ТОВ "Агротехнолоджі" на суму у розмірі 13 444 230,00 грн, частину з яких переуступило ТОВ "Вестнол" 20.03.2025 та 30.05.2025 на загальну суму 12500000,00 грн, з яких на 10000000,00 грн відступлено 20.03.2025, а на 2500000, 00 грн відступлено 30.05.2025.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та дотримання норм процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з нижчевикладеного.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 ЦК України).
Суд першої інстанції встановив, що за обставин, підтверджених матеріалами справи, основна заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар згідно договору № 06/11-24АТ від 06.11.2024 становить 8484603,09 грн, що відповідачем не заперечується і не оспорюється.
Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.
Згідно зі ст. 602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16 зазначено, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).
З огляду на положення чинного законодавства, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку має на меті оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, що становлять предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.
Водночас однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.
Слід зазначити про те, що умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, не передбачена чинним законодавством, зокрема ст. 203 ГК України та ст. 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами, що вже є усталеною судовою практикою та підтверджується численними постановами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18, від 25.02.2021 у справі №910/21683/17.
Висновки Верховного Суду щодо безспірності вимог, які зараховуються, були викладені (уточнені) у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19. Зокрема, зазначено, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог. Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника. Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.
З огляду на викладене, зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених ст. 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених ст. 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вчинений відповідачем односторонній правочин - заява щодо припинення взаємних зобов`язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог №54 від 15.04.2025 не може бути врахований у цьому випадку, оскільки недотримана умова безспірності зобов`язання відповідача до позивача. Суд першої інстанції слушно зауважив, що зустрічна вимога ТОВ "Вестнол" до ТОВ "Агротехнолоджі" є спірною в силу: необґрунтованості та спору щодо змісту самого ймовірного зобов`язання з відшкодування збитків (підставою виникнення збитків вказано неналежне виконання договору інжинірингу на створення (передачу) науково-технічної продукції № 05/06-23 від 05.06.2023, укладеного між ТОВ "Агротехнолоджі" та ТОВ "Фрут Про", водночас можливість (підстава) стягнення збитків була передбачена лише договором оренди №220524-1 від 22.05.2024, укладеним між ТОВ "Фрут Про" та ТОВ "Вестнол"); спірності умов ймовірного виконання ТОВ "Агротехнолоджі" будь-яких зобов`язань щодо відшкодування збитків (за умов, коли ні обставини заподіяння збитків, ні методика їх визначення ТОВ "Агротехнолоджі" невідомі, участі у таких процесах позивач не брав, жодним первинним документом такого свого зобов`язання не визнавав); необґрунтованості та спірності розміру ймовірних збитків (позивач не підтверджував ні ймовірного заподіяння збитків, ні їхнього розміру, такі процеси реалізовувались відповідачем та ТОВ "Фрут Про" в рамках виключно їхньої двосторонньої взаємодії).
Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в силу відсутності такої умови, як безспірність, подані відповідачем документи про зарахування зустрічних однорідних вимог не спростовують обґрунтованість доводів позову ТОВ "Агротехнолоджі".
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Також п. 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 передбачено, що за приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.
Відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань за договором №06/11-24АТ від 06.11.2024 у вигляді пені та штрафу сторони погодили у п. п. 4.6, 4.7 цього договору.
Окрім того, ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування відповідачу пені, штрафу та інфляційних втрат, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість нарахування 79911,46 грн втрат від інфляції, 284574,01 грн пені та 3393841,24 грн штрафу, решта суми неустойки - 1402407,57 грн нарахована безпідставно.
Щодо нарахованих збитків у розмірі 425659,00 грн позивач на стадії апеляційного провадження подав заяву вих.№914/1649/25 від 02.06.2026 про відмову від позову в частині вимоги про їх стягнення.
Розглянувши вказану заяву та проаналізувавши приписи чинного процесуального законодавства України, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
За змістом ст. 274 ГПК України, в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.
Суд апеляційної інстанції при визнанні рішення нечинним на підставі відмови позивача від позову не переглядає справи та не перевіряє рішення суду першої інстанції, а, керуючись диспозитивним правом сторони відмовитись від позовних вимог, визнає рішення суду першої інстанції нечинним, тобто таким, що не породжує правових наслідків.
Колегія суддів не встановила обставин, які не допускали б прийняття відмови позивача від позову в частині вимоги про стягнення збитків у розмірі 425659,00 грн. Заява позивача про часткову відмову від позову вих.№914/1649/25 від 02.06.2026 відповідає вимогам ст. 191 ГПК України, підписана представником ТОВ "Агротехнолоджі" адвокатом Одінцовим Е.В., який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АН №1893419 від 02.06.2026. У вказаному ордері обмеження повноважень представника на вчинення відповідної процесуальної дії не застережені. Заява вих.№914/1649/25 від 02.06.2026 не суперечить чинному процесуальному законодавству України, не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку задовольнити заяву позивача про часткову відмову від позову вих. №914/1649/25 від 02.06.2026, рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі №914/1649/25 визнати нечинним в частині задоволення вимоги ТОВ "Агротехнолоджі" про стягнення з ТОВ "Вестнол" 425659,00 грн збитків та, відповідно, 6384,89 грн понесених витрат на сплату судового збору за вказану майнову вимогу; закрити провадження у справі №914/1649/25 у вказаній частині вимог про стягнення збитків.
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, оскільки не забезпечив додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій учасниками справи, надавши більше процесуальних можливостей позивачу, задовольнивши його клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та долучення додаткових доказів і відмовивши у задоволенні аналогічного клопотання відповідача (вх. № господарського суду 3218/26 від 04.02.2026), що, на думку скаржника, призвело до ухвалення незаконного рішення.
Верховний Суд у постановах від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 зазначив, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.
Колегія суддів апеляційного суду, як і суд першої інстанції, вважає, що відповідач не навів достатньо переконливих і виключних підстав для повернення до стадії підготовчого провадження. Мотиви клопотання відповідача (вх. № господарського суду 3218/26 від 04.02.2026) фактично зводяться до незгоди з наданими позивачем доказами. Такі обставини не є правовою підставою для скасування завершеної процесуальної стадії, оскільки незгода з доказами іншої сторони має вирішуватися в межах розгляду справи по суті. 
Як вірно встановив суд першої інстанції, відповідач під час подання відзиву на позов, письмових заперечень, мав вказати усі докази, які, на його думку, мають значення для розгляду справи і вирішення цього спору по суті. У той же час представник відповідача у підготовчих засіданнях 05.08.2025 та 10.12.2025 вважав, що всі завдання підготовчого провадження виконано і можливо закрити підготовче провадження у справі та перейти до розгляду справи по суті, що свідчить про реалізацію ним своїх процесуальних прав. Жодних інших клопотань, які могли б обґрунтовувати необхідність повернення до стадії підготовчого провадження, відповідач не подав. Поряд із цим відповідач не був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права під час розгляду справи по суті, зокрема подавати клопотання про дослідження додаткових доказів, надавати пояснення, заперечення, ставити запитання іншим учасникам процесу тощо. 
Таким чином колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість клопотання відповідача про повернення на стадію підготовчого провадження та долучення доказів і відсутність правових підстав для його задоволення.
Підсумовуючи вищевикладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без повного та всебічного з`ясування обставин справи, без додержання норм матеріального і з порушенням норм процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, оскільки доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення і жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі №914/1649/25 - без змін в частині стягнення 8484603,09 грн основної заборгованості, 284574,01 грн неустойки, 79911,46 грн втрат від інфляції, 3393841,24 грн штрафу та, відповідно, 183643,94 грн понесених витрат на сплату судового збору (з урахуванням часткової відмови позивача від позову).

Розподіл судових витрат.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 191, 269, 270, 274, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехнолоджі" про часткову відмову від позову вих. №914/1649/25 від 02.06.2026 задовольнити.
2. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехнолоджі" від позову у справі № 914/1649/25 в частині вимоги про стягнення 425 659,00 грн збитків.
3. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі №914/1649/25 визнати нечинним в частині задоволення вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехнолоджі" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестнол" 425659,00 грн збитків та 6384,89 грн понесених витрат на сплату судового збору. 
Закрити провадження у справі №914/1649/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехнолоджі" в частині вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестнол" 425659,00 грн збитків.
4. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестнол" від 16.03.2026 (вх. № 01-05/770/26 від 17.03.2026) залишити без задоволення.
5. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі №914/1649/25 в частині стягнення 8484603,09 грн основної заборгованості, 284574,01 грн неустойки, 79911,46 грн втрат від інфляції, 3393841,24 грн штрафу та 183643,94 грн понесених витрат на сплату судового збору залишити без змін.
6. Матеріали справи №914/1649/25 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.06.2026.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.

Суддя Манюк П.Т.