П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/11736/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В. Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання відмови від 24.10.2025 року протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.10.2025 у видачі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, за формою згідно Додатків до Постанови № 622 від 14.09.2016 р. "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб";
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області видати довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, за формою згідно Додатків до Постанови №622 від 14.09.2016 р. "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що по досягненню пенсійного віку, 23 жовтня 2025 року, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про видачу довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за формою згідно Додатків до Постанови №622 від 14.09.2016 р. "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.10.2025 року №19153-19357/К-05/8-1400/25 відмовлено у видачі запитуваних довідок, на підставі того, що станом на 01.05.2016 р. позивачка не обіймала посади державної служби та має 16 р. 9 м. 23 д. стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України від 16.12.1993 р. №3723-Х1І "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України. До стажу державної служби не зарахований період з 04.07.2001 по 20.11.2006 р., оскільки посади, які позивач обіймала в зазначений період віднесені до категорії посадових осіб місцевого самоврядування.
Позивач не погоджуюся з вищезазначеним рішенням та вважає його незаконним та прийнятим всупереч норм діючого законодавства, звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено. 
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.10.2025 у видачі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, за формою згідно додатків до Постанови № 622 від 14.09.2016 р. "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб". 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області видати довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 , за формою згідно Додатків до Постанови № 622 від 14.09.2016 р. "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211,20 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В своїй скарзі апелянт вказує, що судом не враховано, що період роботи позивача з 04.07.2001 по 20.11.2006 в Управлінні праці та соціального захисту населення на посадах віднесених до категорії посадових осіб місцевого самоврядування з присвоєнням відповідного рангу посадової особи місцевого самоврядування, не відноситься до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ “Про державну службу” та актами Кабінету Міністрів України. На день набрання чинності Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII “Про державну службу” - 01.05.2016, Позивач не обіймала посаду державної служби та має 16 років 9 місяців 23 дні стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ “Про державну службу” та актами Кабінету Міністрів України. 
З урахуванням вищезазначеного, на думку апелянта, право на призначення пенсії відповідно до пунктів 10, 12 Розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889 Позивач не має.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про видачу довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за формою згідно Додатків до Постанови №622 від 14.09.2016 р. "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".
Листом Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.10.2025 року №19153-19357/К-05/8-1400/25 було відмовлено у видачі запитуваних довідок, на підставі того, що станом на 01.05.2016 р. позивач не обіймала посади державної служби та має 16 р. 9 м. 23 д. стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України від 16.12.1993 р. №3723-Х1І "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України. До стажу державної служби не зарахований період з 04.07.2001 по 20.11.2006 р., оскільки посади, які я обіймала V зазначений період віднесені до категорії посадових осіб місцевого самоврядування. Позивач з вказаним не погоджується звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що стаж роботи позивачки в Управлінні праці та соціального захисту населення має бути зарахований до стажу державної служби, що дає підстави для видачі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії за віком як державному службовцю, відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому прийшов до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України «Про державну службу» №889-VIII (далі Закон №889-VIII), п.2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого передбачено, що ЗУ «Про державну службу» №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10, 12 розділу XI Закону №889-VIII.
Відповідно до ч.1 ст.37 ЗУ від 16.12.1993р. №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Згідно із п.10 розділу XI Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами КМУ, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами КМУ, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, колегія суддів вказує, що після 1 травня 2016р. (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пп.10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016р. №622 затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок №622).
У пункті 2 Порядку №622 передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу»:
мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;
займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Порядку №622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають:
чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.;
61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.;
жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пункт 4 Порядку №622 передбачає, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:
посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);
розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;
у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;
матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Згідно з пунктом 5 Порядку №622 довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015р. №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993р. №3723-XII «Про державну службу» та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у видачі позивачці довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця стало те, що станом на 1.05.2016р. ОСОБА_1 не обіймала посаду державної служби та не має відповідного стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
При цьому, пенсійним органом вказано, що період роботи з 04.07.2001 по 20.11.2006 в Управлінні праці та соціального захисту населення на посадах віднесених до категорії посадових осіб місцевого самоврядування з присвоєнням відповідного рангу посадової особи місцевого самоврядування, не відноситься до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХIІ "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України.
Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 від 02.01.2001 р. з 03.01.2001 по 20.11.2006 року позивачка працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Ленінського району м. Миколаєва.
Так, у вказаний період позивач працювала на посадах спеціаліста І категорії відділу соціальних гарантій та компенсацій, спеціаліста І категорії відділу інженерно-технічного обслуговування, спеціаліста І категорії відділу автоматизованої обробки інформації та господарського забезпечення, головного спеціаліста відділу соціальних виплат управління соціальних виплат і компенсації.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що до набрання чинності Законом №889-VIII діяв Порядок обчислення стажу державної служби №283. Як уже зазначено судом, відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону №2493- ІІІ, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ від 25.03.2016 №229 до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-ІІІ.
Згідно із Законом №2493-III, цей закон регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 1 Закону №2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Відповідно до статей 2, 3 Закону №2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Відповідно до статті 14 Закону №2493-III до шостої категорії посад віднесено посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.
Відповідно до статті 15 Закону №2493-ІІІ при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад. Ранги присвоюються відповідно до займаної посади, рівня професійної кваліфікації, результатів роботи. Ранги присвоюються одночасно з обранням (прийняттям) на службу в органи місцевого самоврядування або обранням (призначенням) на вищу посаду. Особам, які призначаються на посади з випробувальним строком, ранги присвоюються після його закінчення, за результатами роботи. Особам, які призначені на посади і мають ранги посадових осіб місцевого самоврядування або ранги державного службовця, присвоєні за попереднім місцем роботи, надбавка за ранг у період випробувального строку виплачується відповідно до цих рангів. Черговий ранг присвоюється за умови, якщо посадова особа успішно відпрацювала на займаній посаді не менш як 2 роки.
Отже, згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 02.01.2001 позивач з 03.01.2001 по 20.11.2006 працювала на посадах, віднесених до посад в органах місцевого самоврядування.
Статтею 46 Закону №889-VIII та пунктом 4 Порядку №229 передбачено, що, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-ІІІ зараховується до стажу державної служби.
Згідно із матеріалами справи, стаж роботи позивачки на посадах державної служби станом на 01.05.2016р. становить більше 20 років.
Отже, позивачка має стаж роботи на посадах, які відносяться до посад державної служби, більше 20 років, що надає їй право на звернення за призначенням пенсії державного службовця, а тому відмова ГУ ПФУ в Миколаївській області з посиланням на відсутність підстав для видачі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії є протиправною, про що також правильно вказав суд першої інстанції.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною відмову ГУ ПФУ в Миколаївській області у наданні ОСОБА_1 довідок про заробітну плату згідно із Порядком №622.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 30 червня 2026 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова