Справа № 752/29175/25 
Провадження № 2/752/2025/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

29 червня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюх П.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,-
ВСТАНОВИВ:
у листопаді 2025 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з  ОСОБА_1  на його користь заборгованість: з постачання теплової енергії за період із жовтня 2017 року по серпень 2025 року в розмірі 9 640,52 грн; з абонентського обслуговування за період з березня 2022 року по серпень 2025 року в розмірі 322,54 грн; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 4 257,38 грн, 3 % річних, нараховані на суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 1 402,46 грн, а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Свої вимоги мотивувало тим, що з 01.07.2014 року ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та надає зазначені послуги, в тому числі й в будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .
Позивач нараховує плату за послуги, а також формує і надає споживачу рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема - рахунки на оплату послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. 
Між позивачем і відповідачем укладено договір № 5А/8 від 08.09.2020 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, в якому сторони погодили всі істотні умови.
Відповідач регулярно отримує комунальні послуги, які надає позивач, не відмовляється від цих послуг та фактично споживає їх, однак систематично не виконує належним чином своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість: з постачання теплової енергії за період із жовтня 2017 року по серпень 2025 року в розмірі 9 640,52 грн; з абонентського обслуговування за період з березня 2022 року по серпень 2025 року в розмірі 322,54 грн.
Відповідач свого обов`язку по сплаті коштів за отримані житлово-комунальні послуги не виконує, в зв`язку із чим, позивач просить позов задовольнити та стягнути суму заборгованості з урахуванням встановлених ст. 625 ЦК України сум внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.
На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою від 03.12.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
23.02.2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на сплив позовної давності, а також те, що розрахунок боргу за період до 13.08.2021 року, що ґрунтується на договорі № 5А/8, є незаконним, адже позивачем не надано доказів того, що він виявив волю надати цьому договору зворотну дію в часі; ТОВ «Теплопостачсервіс» не надано доказів надання та отримання ним житлово-комунальних послуг з теплової енергії та абонентського обслуговування, а також належного повідомлення про розмір нарахувань, рахунків і вимог про оплату; позивачем безпідставно завищено суму основного боргу на 1 941,99 грн; наданий розрахунок заборгованості спростовується первинними платіжними документами (квитанціями); укладений між сторонами договір № 5А/8 не містить умов оплати за абонентське обслуговування. 
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» як юридична особа здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.04.2024 року.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 4488059 від 06.06.2013 року.
08.09.2020 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та ОСОБА_1 укладено договір № 5А/8 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води.
Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків, по житловому приміщенню (квартирі), що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , нараховано заборгованість з постачання теплової енергії за період із жовтня 2017 року по серпень 2025 року в розмірі 9 640,52 грн; з абонентського обслуговування за період з березня 2022 року по серпень 2025 року в розмірі 322,54 грн.
Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до споживачів житлово-комунальних послуг відносяться індивідуальний та колективний споживачі.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені ст. ст. 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановленні відповідними договорами (п. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 цього ж Закону), а обов`язком виконавця забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов їх виконання згідно типовим договором (п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 8 згаданого Закону).
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідності до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, суд вважає доведеним те, що відповідач має сплачувати на користь позивача кошти за отримані послуги із централізованого опалення, які фактично надані позивачем.
Однак, суду не надано жодного доказу того, що позивач є підприємством, яке дійсно надавало чи продовжує надавати комунальні послуги - постачання теплової енергії, в будинку АДРЕСА_1 та, що саме ТОВ «Теплопостачсервіс» чи уповноваженими ним особами фактично здійснювалося включення (початок опалювального сезону) та відключення (кінець опалювального сезону) опалення в указаному багатоквартирному будинку, тобто про обсяги споживання вказаних комунальних послуг.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Наданий договір розрахунок заборгованості та виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.04.2024 року, самі по собі, не можуть бути достатніми доказами обставин, на які посилається позивач у позовній заяві, адже не підтверджують фактів надання відповідних комунальних послуг і підстав для нарахування коштів за централізоване опалення в спірний період, а докази про затвердження в установленому законом порядку тарифів на заявлені в позові житлово-комунальні послуги, відсутні в матеріалах справи, так само як не надано підтверджень про затвердження тарифу за яким обраховувався розрахунок заборгованості відповідача за абонентське обслуговування та не наведено підстав для його нарахування.
При цьому, жодних показань загально-будинкового засобів обліку теплової енергії за період із жовтня 2017 року по серпень 2025 року та їх обґрунтувань до матеріалів справи не надано, та на такі не здійснено посилання ТОВ «Теплопостачсервіс» й в розрахунку заборгованості відповідача.
Також в матеріалах справи відсутні докази про нарахування плати за послуги, а також формування та надання ОСОБА_1 рахунків на оплату комунальних послуг, зокрема з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування на які посилається позивач по тексту позовної заяви.
Крім того, лише підписаний сторонами 08.09.2020 року договір № 5А/8 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, не свідчить про реальний факт і обсяг споживання цих послуг відповідачем та надання їх ТОВ «Теплопостачсервіс» на суму, заявлену в позовній заяві.
Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, беручи до уваги те, що позивачем доводи та обґрунтування позову щодо надання житлово-комунальних послуг і здійснення фактичних дій, спрямованих на постачання теплової енергії в будинку АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира відповідача в ході розгляду справи жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, так само, як і обставини того, що ОСОБА_1 був споживачем наданих саме ТОВ «Теплопостачсервіс» конкретних житлово-комунальних послуг та фактично користувався цими послугами до 08.09.2020 року, тобто до моменту укладення договору № 5А/8 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, є похідними від вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, а тому також задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, тому обставини дотримання чи пропуску позивачем строку позовної давності судом не перевіряються.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко