Сквирський районний суд Київської області

Справа № 376/2945/24 
Провадження № 2/376/1387/2024

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Сквирський районний суд Київської області в складі: 
Головуючого судді - Коваленка О.М.,
за участю секретаря - Таранчук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради про позбавлення батьківських прав,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 15 грудня 2018 року вінОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у Куп?янському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 242.
Ще до укладення шлюбу, від спільного проживання з ОСОБА_2 у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
За період спільного проживання позивача з відповідачем у м. Куп?янськ Харківської області, остання часто залишала дітей без догляду та своєї опіки, поводила себе аморально та непристойно.
У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України проживання за зареєстрованим місцем, тобто по АДРЕСА_1 , стало неможливим та занадто небезпечним як для позивача, так і для дітей. Тому ним було прийнято рішення вивезти сім?ю у безпечне місце проживання, а саме у Київську область.
13.06.2023 ОСОБА_1 разом дітьми у м. Сквира Білоцерківського району Київської області став на облік, як внутрішньо переміщені особи, та їм надано можливість проживати в гуртожитку по АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 виїжджати з небезпечної території разом з позивачем ОСОБА_1 та дітьми відмовилась, мотивуючи там, що їй набридли діти та сім?я і вона хоче жити саме так як їй хочеться.
14.12.2023 заочним Рішенням Сквирського районного суду Київської області 
№ 376/2606/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, оскільки спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства до догляду за дітьми. 
Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з ОСОБА_1 , а відповідач залишалась проживати окремо у м. Куп?янськ. 
Фактично з літа 2023 року ОСОБА_2 залишила дітей на і їх вихованням та утриманням не займалась. 
28.03.2024 заочним Рішенням Сквирського районного суду Київської області 
№ 376/318/24 вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь Позивача, на утримання малолітніх дітей, однак стягнення аліментів не відбувається з невідомих причин. 
03.09.2024 рішенням Виконавчого комітету Сквирської міської ради № 18/19 затверджено висновок Органу опіки та піклування Сквирської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Дошкільний начальний заклад, який відвідують та навчаються діти ОСОБА_2 ніколи не відвідувала, успіхами дітей не цікавиться, не відвідує батьківські збори, не купує дітям речі необхідного вжитку, не забезпечує необхідним дошкільним приладдям, вихованням та фізичним розвитком дітей не займається вже понад 1 рік.
Матеріальної допомоги від відповідача позивач не отримує, тому малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знаходиться на повному утриманні ОСОБА_1 . Через постійний догляд за дітьми, позивач не має змоги працювати на віддаленні від будинку, а тому живуть за рахунок допомоги як внутрішньо переміщені особи. 
Вищевказані обставини підтверджуються Актом про встановлення факту проживання виданий депутатом Сквирської міської ради Ільченком Ю.В. від 17.07.2023, інформаційною довідкою Сквирського навчально-виховного комплексу «заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 5 - заклад дошкільної освіти» від 18.09.2024 № 99, Висновком органу опіки та піклування Сквирської міської ради від 03.09.2024, Актом та Висновком Сквирської міської ради оцінки потреб сім?ї.
Відповідач по справі громадянка ОСОБА_2 своїх батьківських обов?язків, зокрема обов?язку виховувати та утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не виконує протягом тривалого часу, тобто понад 1 рік.
У даний час спілкування з Відповічем неможливе, оскільки єдиний засіб зв?язку за номером телефону НОМЕР_1 знаходиться постійно не в мережі і її місце знаходження у даний час невідоме. При цьому їй відоме місце проживання дітей і вона завжди мала змогу приїхати та займатись піклування і вихованням дітей. 
За таких обставин, враховуючи, що Відповідач належним чином не виконує своїх батьківських (материнських) обов?язків по відношенню до своїх малолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,тобто самоусунулась від їх виховання, Позивач, на утриманні якого повністю знаходяться діти, звертається до суду з даним позовом.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України, а саме визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Оскільки, діти мешкають разом з позивачем, тому останній має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.
Вищезазначені обставини, змушують позивача звернутися до суду з даним позовом, а тому позивач ОСОБА_1 просить суд:
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явивсь, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.37).
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується Оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання, місцезнаходження чи місце роботи якого не відоме, яке було розміщено на офіційному Веб-сайті Сквирського районного суду Київської області (а.с.29,36).
Представник третьої особи - служби у справах дітей Сквирської міської ради в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надіслали до канцелярії суду заяву, якою просили розглянути справу без участі представника служби, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.33).
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 15 грудня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у Куп?янському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 242.
Ще до укладення шлюбу, від спільного проживання з ОСОБА_2 у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 (а.с.5).
У шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 (а.с.6).
За період спільного проживання позивача з відповідачем у м. Куп?янськ Харківської області, остання часто залишала дітей без догляду та своєї опіки, поводила себе аморально та непристойно.
У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України проживання за зареєстрованим місцем, тобто по АДРЕСА_1 , стало неможливим та занадто небезпечним як для позивача, так і для дітей. Тому ним було прийнято рішення вивезти сім?ю у безпечне місце проживання, а саме у Київську область.
13.06.2023 ОСОБА_1 разом дітьми у м. Сквира Білоцерківського району Київської області став на облік, як внутрішньо переміщені особи, та їм надано можливість проживати в гуртожитку по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Акту про встановлення факту проживання №370 від 17.07.2023 року складеного депутатом Сквирської міської ради Ільченком Юрієм Володимировичем (а.с.16).
ОСОБА_2 виїжджати з небезпечної території разом з позивачем ОСОБА_1 та дітьми відмовилась, мотивуючи там, що їй набридли діти та сім?я і вона хоче жити саме так як їй хочеться.
14.12.2023 заочним Рішенням Сквирського районного суду Київської області 
№ 376/2606/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.7-8), оскільки спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства до догляду за дітьми. 
Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з ОСОБА_1 , а відповідач залишалась проживати окремо у м. Куп?янськ. 
Фактично з літа 2023 року ОСОБА_2 залишила дітей і їх вихованням та утриманням не займалась. 
28.03.2024 заочним Рішенням Сквирського районного суду Київської області 
№ 376/318/24 вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 (а.с.9-11) на утримання малолітніх дітей, однак стягнення аліментів не відбувається з невідомих причин. 
03.09.2024 рішенням Виконавчого комітету Сквирської міської ради № 18/19 затверджено висновок Органу опіки та піклування Сквирської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.19-20).
Копією Довідки Сквирської гімназія №5 від 11.09.2024 року №99 встановлено, що 23.06.2023 року в садочок поступили діти із сім`ї переселенців з окупованої території міста Куп`янськ Харківської області: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дітьми опікується батько ОСОБА_4 , який вранці приводить дітей до дитячого садочка і вчасно забирає їх додому, діти охайно одягнені, мають чистий одяг, ознак насилля над дітьми не має, батько виконує рекомендації вихователів, щодо виховання дітей та догляду за ними. Мати дітей ні разу не відвідала дитячий садочок, усі питання пов`язані з дітьми працівники закладу вирішують з батьком (а.с.13). 
Отже, дошкільний начальний заклад, який відвідують та навчаються діти ОСОБА_2 ніколи не відвідувала, успіхами дітей не цікавиться, не відвідує батьківські збори, не купує дітям речі необхідного вжитку, не забезпечує необхідним дошкільним приладдям, вихованням та фізичним розвитком дітей не займається вже понад 1 рік.
Матеріальної допомоги від відповідача позивач не отримує, тому малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знаходиться на повному утриманні ОСОБА_1 . Через постійний догляд за дітьми, позивач не має змоги працювати на віддаленні від будинку, а тому живуть за рахунок допомоги як внутрішньо переміщені особи. 
Проаналізувавши вищевказану інформацію судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не цікавиться розвитком дітей, їх здоров`ям та харчуванням. Мати не виявляє щодо дітей материнської турботи. Фактично, відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню своїх дітей. 
Діти перебувають повністю у позивача на вихованні та утриманні, останній дбає про них, забезпечує усім необхідним.
Вищезазначені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове не бажання виконувати відносно дітей батьківські обов`язки покладені на відповідачку законом. Вихованням та утриманням дітей займається позивач. Позивачем створені всі умови для нормального розвитку дітей.
Відповідачка повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє до дітей батьківської любові, уваги та турботи, її поведінка негативно впливає на дітей. 
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_2 здоров`ям та розвитком дочок не цікавиться.
В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України . 
Відповідно до ч. ч.8,10 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
В ст.155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У ч.1,2 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.
В ч.1 п.2 ст.164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаються дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.
Судом встановлено, що малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживає разом з позивачем по справі за однією адресою та позивач є їх батьком, а тому позивач ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 165 СК України має право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачку.
За таких обставин та з урахуванням всього наведеного суд вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав, щодо малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки судом встановлено, що відповідачка ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням дітей, піклуванням про їх всебічний розвиток, про стан здоров`я не займається, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дітей.
Частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Аналогічна позиція виражена і в абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року в якому вказано , що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
На підставі вищевикладеного та керуючись ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (ратифікована Україною 27.02.1991р., дата набуття чинності для України 27.09.1991р.), ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.7,19,141, 150, 151, 155, 157, 164, 165,166,191 СК України, п. п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 2,4,12 , 13 , 76,81, 200,206,211,247,258 ,259, 263-265 , 273, 351,352,354,430 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити в повному обсязі.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 

Суддя: О.М. Коваленко