ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2026 р. Справа№ 910/14838/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко А.І.
суддів: Михальської Ю.Б. 
Мальченко А.О. 

секретар судового засіданні: Романенко К.О.,
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 21.04.2026,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕР ТІ - ГРУП»
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 20.01.2026
у справі №910/14838/25 (суддя І.В. Алєєва) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕ-Трейд» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕР ТІ - ГРУП» 
про стягнення 496 522, 20 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕ-Трейд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕР ТІ - ГРУП» про стягнення 496 522, 20 грн, з яких: основний борг у розмірі 435 362, 75 грн, 3 % річних у розмірі 13 771, 27 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 388, 18 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач в порушення умов договору про виконання робіт №2024/003-ПР від 08.05.2024 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 у справі №910/14838/25 позовні вимоги задоволено.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕР ТІ - ГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕ-Трейд» заборгованість у розмірі 435 362, 75 грн, три відсотки річних у розмірі 13 771, 27 грн, інфляційні втрати в розмірі 47 388, 18 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 447, 83 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту виконання ним умов договору щодо виконання робіт на суму 6 338 557, 62 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, не встановлено фактичні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції не досліджено докази подані останнім, зокрема меморандум про розподіл корпоративних прав від 15.03.2024 та нотаріально посвідчений акт приймання-передачі частки від 01.04.2024.
Скаржник звертає увагу, що підписання акту приймання-передачі частки від 01.04.2024 з застереженням про «відсутність матеріальних претензій» створило у відповідача легітимне очікування, що всі фінансові питання між сторонами врегульовані остаточно.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, наголошуючи на законності та обґрунтованості останнього.

Явка представників у судове засідання 

В судове засідання 21.04.2026 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (ухвали суду від 16.03.2026 та 07.04.2026) до його електронного кабінету.
Водночас, представником позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів суду (підсистема «Електронний суд») подано клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). 
З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 08.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕР ТІ - ГРУП» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕ-Трейд» (виконавець) укладено договір про виконання робіт №2024/003-ПР, відповідно до пункту 1.1. якого виконавець, за завданням замовника, зобов`язується виконати наступні роботи: «Виконання робіт з реконструкції автоматизованих систем диспетчерського технологічного управління (АСДТУ) АТ «ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» на наступних об`єктах: 1.1.1. РП-1 Лисецька СЕЕМ. 1.1.2. РП-2 Лисецька СЕЕМ. 1.1.3. РП-3 Лисецька СЕЕМ. 1.1.4. РП-2 Галицька СЕЕМ. 1.1.5. РП-3 (ЗТП-144) Галицька СЕЕМ. 1.1.6. РП-8 (ЗТП-290) Гальцька СЕЕМ. 1.1.7. РП-50 Городенківська СЕЕМ. 1.1.8. РП-207 Городенківська СЕЕМ. 1.1.9. РП-245 Городенківська СЕЕМ. 1.1.10. РП-395 Городенківська СЕЕМ. 1.1.11. РП-337 Косівська СЕЕМ. 1.1.12. РП-378 Косівська СЕЕМ. 1.1.13. РП-51 Коломийська М СЕЕМ. 1.1.14. РП-67 Коломийська М СЕЕМ. 1.1.15. РП-1 Коломийська Р СЕЕМ. 1.1.16. РП-3 Коломийська Р СЕЕМ. 1.1.17. РП-4 Коломия Р СЕЕМ. 1.1.18. РП-5 Коломийська Р СЕЕМ. 1.1.19. РП-6 Коломийська Р СЕЕМ.
Умовами договору сторони передбачили таке. 
Надалі - роботи, а замовник зобов`язується здійснити оплату за надані йому роботи у строки, в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.2.).
З метою підтвердження факту виконаних робіт, сторони складають відповідні акти приймання-передачі виконаних робіт, які є невід`ємними частинами цього договору та достатньою підставою для здійснення розрахунків з виконавцем (п. 2.2.).
Ціна цього договору є динамічною та визначається договірними цінами і складає 7 072 956, 00 грн, в т.ч. ПДВ 20% 1 178 826, 00 грн (п. 3.1.).
Розрахунки за цим договором здійснюються у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 10 (десяти) банківських днів від дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі, але не раніше здійснення сплати AT «ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» на користь ТОВ «ЕФ ЕР ТІ-ГРУП» грошових коштів за відповідні роботи за відповідними об`єктами. Ціна даного договору, що визначається договірними цінами залежить від підписаних актів приймання-передачі робіт між ТОВ «ЕФ ЕР ТІ-ГРУП» та AT «ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» (п. 3.2.).
Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2024, але в будь-якому випадку до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 10.1.).
Невід`ємною частиною цього договору є договірні ціни за об`єктами, визначені п. 1.1.1.-1.1.19. договору (п. 12.1.-12.1.1.).
Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.
Позивач вказує, що ним було виконано та надано ряд робіт за договором, що підтверджується належним чином оформленими документами за взаємною згодою сторін у формі довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3, далі - акт), додатків до зазначених довідок, актами приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), а також актами вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт, підписаними як замовником так і виконавцем, а саме: акти від 27.09.2024 №14 на суму 147 782, 64 грн, №15 на суму 121 956, 54 грн, №16 на суму 113 298, 36 грн, №17 на суму 113 298, 36 грн, №18 на суму 112 830, 30 грн, акти від 28.10.2024 №284 на суму 276 698, 88 грн, №285 на суму 166 845, 36 грн, №286 на суму 119 063, 88 грн, №287 на суму 166 302, 06 грн, №288 на суму 215 328, 96 грн, №289 на суму 199 056, 66 грн, №290 на суму 214 358, 10 грн, №291 на суму 215 097, 48 грн, №292 на суму 213 004, 08 грн, №293 на суму 968 544, 42 грн, №295 на суму 986 760, 66 грн, №296 на суму 847 967, 58 грн, №297 на суму 284 836, 74 грн, та №298 на суму 855 526, 56 грн, всього на загальну суму 6 338 557, 62 грн.
Вказані акти підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками.
На виконання умов договору щодо оплати за виконанні роботи позивачем відповідач сплатив позивачу у загальному розмірі 5 903 194, 87 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 09.05.2024 №248, від 10.05.2024 №256, від 13.05.2024 №266, від 15.05.2024 №269, від 12.06.2024 №324 та від 12.11.2024 №593, №594, №595, №596, №597, №598, №599, №600, №601.
Позивач вказує, що з урахуванням загальної вартості виконаних робіт у розмірі 6 338 557, 62 грн, непогашеною залишається заборгованість замовника перед виконавцем у розмірі 435 362, 75 грн (6 338 557, 62 грн - 5 903 194, 87 грн). 
Враховуючи недобросовісну поведінку відповідача, який станом на дату звернення до суду не здійснив повного розрахунку за фактично виконані виконавцем роботи за договором, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Укладений між сторонами договір за своє правовою природою є договором про надання послуг, а тому правовідносини між сторонами регулюються Главою 63 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Виконавець повинен надати послугу особисто (частина 1 статті 902 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Факт надання позивачем відповідачу послуг за договором на суму 6 338 557, 62 грн підтверджується підписаним обома сторонами актами форми КБ-2в, які підписані сторонами без зауважень та заперечень. 
При цьому, жодних письмових мотивованих відмов від підписання акту немає.
Водночас, відповідач здійснив оплату за виконані роботи позивачем частково, у загальному розмірі 5 903 194, 87 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту виконання ним умов договору, а саме виконання робіт на суму 6 338 557, 62 грн.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно пункту 3.2. договору розрахунки за цим договором здійснюються у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 10 (десяти) банківських днів від дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі. 
Однак, відповідачем, в супереч умовам договору, здійснено часткову оплату за виконані роботи позивача.
При цьому, доказів оплати спірної суми боргу ані на день подачі позову, ані на день ухвалення рішення судом першої інстанції відповідачем не надано, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 435 362, 75 грн основної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення 13 771, 27 грн. 3% річних за період з 08.11.2024 по 27.11.2025 та 47 388, 18 грн інфляційних втрат з листопада 2024 по жовтень 2025 слід зазначити таке.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку суми процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
З аналізу частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України слідує, що право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).
Крім того, будь-яких заперечень чи претензій щодо обсягу та вартості наданих позивачем послуг за договором матеріали справи не містять. 
При цьому, скаржником не надано контррозрахунків чи доказів, які могли б спростувати розрахунки позивача.
Оскільки судом встановлено факт прострочення відповідача щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг, вимоги щодо стягнення 47 388, 18 грн інфляційних втрат та 13 771, 27 грн. 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреного судом.

Щодо тверджень скаржника про незастосування судом першої інстанції доктрини заборони суперечливої поведінки та принципу добросовісності слід зазначити таке.
Так, скаржник звертає увагу, що підписання акту приймання-передачі частки від 01.04.2024 з застереженням про «відсутність матеріальних претензій» створило у відповідача легітимне очікування, що всі фінансові питання між сторонами врегульовані остаточно.
Як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний акт підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто фізичними особами а не юридичними особами.
Як вбачається зі змісту акту приймання-передачі частки від 01.04.2024, «Сторони не мають один до одного матеріальних претензій у зв`язку з купівлею-продажем частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕР ТІ-ГРУП».
Відповідно до частини 3 статті 96 Цивільного кодексу України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.
Підпис ОСОБА_2 у вищевказаному акті під фразою «сторони не мають претензій» стосується лише процедури передачі частки у статутному капіталі між фізичними особами, її вартості та розрахунків за неї, але не щодо питань виконання відповідачем зобов`язань, які виникнуть між суб`єктами господарювання в майбутньому.
Крім того, акт приймання-передачі частки у статутному капіталі підтверджує лише факт переходу корпоративних прав та врегулювання майнових відносин між учасниками, і не може бути підставою для висновку про відсутність претензій або заборгованості, що виникла у відповідача в межах його самостійної господарської діяльності.
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє твердження відповідача про суперечливу поведінку позивача як безпідставні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 у справі №910/14838/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕР ТІ - ГРУП» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 у справі №910/14838/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 у справі №910/14838/25 залишити без змін. 
Матеріали справи №910/14838/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 04.05.2026, після повернення суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б. з відрядження.

Головуючий суддя А.І. Тищенко 

Судді Ю.Б. Михальська

А.О. Мальченко