Справа № 173/1770/24
Провадження №2/173/37/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

05 червня 2026 року  м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі
головуючого судді      Кожевник О.А.
за участю секретаря судового засідання   Голованьової К.С.,
позивача        ОСОБА_1 ,
представника позивача     Рябченка П.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, Служба у справах дітей Ланнівської сільської ради, Орган опіки та піклування Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав
ВСТАНОВИВ:
03.06.2024 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, Служба у справах дітей Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування заявленої вимоги посилається на наступне.
З 25 серпня 2000 року позивач та відповідач перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року.
Сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом позивачем та перебуває на повному її утриманні.
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування,медичного догляду, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його виховання та нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та не провідує сина, його успіхами не цікавиться, морально та матеріально не-підтримує. Крім того, відповідач має заборгованість по аліментах, що становить 245829 грн. 07 коп., яку навіть частково не сплачує.
Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Петрюк Т.М.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 18.07.2024 прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче засідання.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 06.03.2025 закрито підготовче судове засідання по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, Служба у справах дітей Ланнівської сільської ради про позбавлення батьківських прав та справу призначено до судового розгляду.
Розпорядженням заступника керівника апарату суду № 342 від 16.06.2025 на підставі рішення ВРП від 05.06.2025 "Про звільнення судді ОСОБА_4 у відставку" призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 справу розподілено судді Кожевник О.А.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А від 16.07.2025 прийнято заяву до свого провадження зі стадії судового розгляду.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А від 03 грудня 2025 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, зобов`язно позивача не пізніше двох днів з дня вручення копії даної ухвали направити залученій третій особі копію заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду до початку судового засідання – 22 січня 2026 року та постановлено зобов`язати Орган опіки та піклування Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області надати суду висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач у судовому засіданні повідомила, що коли жили разом відповідач зловживав алкоголем та здійснював щодо позивача фізичне насилля, у зв`язку з чи позивач змушена була змінити місце проживання проте номер телефону за весь час не змінювала, тож відповідач не позбавлений був можливості зателефонувати. Повідомила, що відповідач вигнав її з житла та вона змушена була винаймати житло. Коли дитина хворіла батька не було поряд. За все життя дитина батька не бачила жодного разу, для сина його не існує. Вирішити питання щодо позбавлення батьківських прав не мала можливості фінансово, оскільки відкладала кошти для придбання житла, на що пішло десять років. У зв`язку з наведеним просила позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав.
У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав та дав пояснення фактично встановлені матеріалами справи. Зазначив, що з 2015 року відповідач жодного разу не цікавився життям сина, не телефонував та не сплачував аліменти. З часу народження сина позивач фактично проживала окремо.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, будь-яких заперечень щодо позову не надав, про причини неявки суд не повідомив.
Представники третьої особи у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. 
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. 
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. 
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 за позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб, зареєстрований 25 серпня 2000 року виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Актовий запис № 14 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розірвано, що підтверджується копією відповідного рішення.
Судом встановлено, що сторони мають трьох дітей – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу та відповідними копіями свідоцтв про народження.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2011 року на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно. З 19 грудня 2018 року стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно.
09 листопада 2011 року Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області видано виконавчий лист, що підтверджується копією відповідного виконавчого документу.
З 26 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 уклала шлюб із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на квітень 2024 року розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів складає 245829 грн. 07 коп.
Згідно з Довідкою № 01-33/103 від 13.05.2024 діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та донька чоловіка позивача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 навчаються в Ланнівському ліцеї. За даними, наданими директором ліцею, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 постійно беруть участь у шкільному житті дітей, відвудують батьківські збори, підтримують зв`язок з класними керівниками. ОСОБА_2 шкільним життям ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не цікавиться, шкільний заклад не відвідує.
На даний час ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з матір`ю, позивачем по справі, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 13.05.2024 р. та актом обстеження по факту проживання (не проживання).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.
Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.
За приписами ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Рішенням виконавчого комітету Ланнівської сільської ради № 31 від 30 березня 2026 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У вказаному висновку зазначено, що після припинення шлюбних стосунків утриманням, вихованням та розвитком дітей займалася їх мати ОСОБА_10 . Батько дітей практично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків: не утримував дітей, не цікавився їхнім життям, майже не спілкувавсяз ними не писав, не телефонував, не відвідував у навчальному закладі та не приходив на батьківські збори.
Про стійке небажання цікавитися дитиною та її життям свідчить і той факт, що не було жодного звернення громадянина ОСОБА_2 до служби У Справах дітей або ж до виконавчого комітету Ланнівської сільської ради, як органу опіки та піклування щодо усунення перешкод у спілкуванні дитини та визначення способу участі батька у вихованні сина. Тобто, батьку у спілкування дитини не перешкоджали,» але він свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками. Матеріальним забезпеченням та утриманням дитини займаються мати дитини ОСОБА_10 та вітчим ОСОБА_8 .
З дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальником служби та фахівцем соціальної роботи Центру надання соціальних послуг проведено бесіду 23 січня 2026 року, в ході якої хлопець зазначив, що з біологічним батьком не спілкується, його контактів не має, батько для нього фактично чужа людина
ОСОБА_2 не виконує свої обов`язки, не турбується профізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, і підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, та не дарує подарунків.
Для з`ясування позиції ОСОБА_2 щодо предмету позову, 14.01.2026 було направлено лист до служби у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, щодо обстеження умов проживання та з`ясування думки щодо позбавлення його батьківських прав. 15.01.2026 № 61 надійшла відповідь, що провести обстеження умов проживання ОСОБА_2 не виявилось за можливе, через відмову останнього від допуску до свого житла (квартири) розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Також було направлено 14.01.2026 лист до Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Верхньодніпровської міської ради щодо проведення оцінки потреб сім`ї та з`ясування думки щодо позбавлення ОСОБА_11 батьківських прав. Відповідно до листа Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Верхньодніпровської міської ради від 16.01.2026 № 01-20/29 ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своєю співмешканкою. У доступі до житлового приміщення чоловік відмовив та був проти складання акту оцінки потреб. За спостереженнями чоловік та його співмешканка перебували в стані алкогольного сп`яніння, поводились зухвало, були роздратовані, не розуміли запитань. На питання про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_12 спочатку відповів, що не заперечує, а потім відмовився розмовляти на цю тему. Зі слів сусідів, чоловік характеризується негативно, не працює, зловживає алкогольними напоями, не сплачує за комунальні послуги, що призвело до відключення світла за борги. 
Членами комісії прийняте рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та затверджено відповідний висновок.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, тривалий час, без поважних причин залишивши його фактично без батьківської уваги та турботи. Судом встановлено, що поведінка відповідача відносно його дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. 
Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також позицію Відповідача, який не надав заперечень проти позбавлення його батьківських прав, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.
За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином судовий збір покладається на відповідача. 
Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 49, 76, 206, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, Служба у справах дітей Ланнівської сільської ради, Орган опіки та піклування Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Копію рішення суду після набрання законної сили направити до виконавчого комітету Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, для відома.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 судовий збір на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2  в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений 08.06.2026 р.
Суддя          О.А. Кожевник