Єдиний унікальний № 372/5754/25
Номер провадження № 2/371/631/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" червня 2026 р.         м. Миронівка
Миронівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді       Кириленко М.О.
за участю секретаря судового засідання    Петренко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миронівка Київської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У листопаді 2025 року на розгляд до Миронівського районного суду Київської області надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наступним: 05.09.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1 уклали Договір кредитної лінії №785814421, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 27 000, 00 грн, шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 на умовах повернення, строковості та платності. Відповідач порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. 11.03.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/26, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» право вимоги за кредитним договором №785814421 від 05.09.2024. Однак, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості, в зв`язку з чим позивач просить суд стягнути із  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Договором кредитної лінії №785814421 від 05.09.2024 у розмірі 83 430, 00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн та судові витрати у розмірі 2 422, 40 грн.
Ухвалою суду від 06.01.2026 відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін. 
Ухвалою суду від 04.03.2026 розгляд справи відкладено, виклик відповідача здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» про витребування доказів.
07.04.2026 на адресу суду надійшла від АТ КБ «Приват Банк» витребувана інформація, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано банківську картку № НОМЕР_2 , а також додано виписку, якою підтверджується зарахування 05.09.2024 траншу у розмірі 27 000, 00 грн на вказану картку (а.с. 112-113).
21.04.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача  ОСОБА_1 адвоката Кордій Наталії Геннадіївни надійшла заява про відкладення розгляду справи.
27.04.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача  ОСОБА_1 адвоката Кордій Наталії Геннадіївни надійшли письмові пояснення по справі, згідно яких ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі за тілом кредиту. Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користуванням кредитом, то адвокат вказала на те, що відповідач має статус військовослужбовця, який по теперішній час проходить військову службу. Зазначила про те, що нарахування кредитором штрафів не відповідає приписам законодавства, в зв`язку з чим просила звільнити боржника від заходів відповідальності за порушення даного зобов`язання.
11.06.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача Дорошенко О.В. надійшла заява, згідно якої позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Заявник обґрунтовує заяву наступним, договір кредитної лінії підписаний відповідачем 05.09.2024, а ОСОБА_1 до лав Збройних Сил України був призваний у 2025 році, через що відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати процентів за користування кредитом на підставі п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, відповідач жодного разу не звернувся до позивача для врегулювання спору у досудовому порядку та не надав жодних документів, які б надавали йому право на застосування певних пільг.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кордій Н.Г. в судове засідання не з`явилася, подала до суду через систему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи без їх участі. Просила позовні вимоги задовольнити частково, а саме у загальному розмірі за тілом кредиту. 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.  
Відповідач в судове засідання не з`явився, повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній», окрім цього виклик відповідача в судове засідання було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 05.09.2024 відповідач - ОСОБА_1 заповнив заявку на отримання грошових коштів в кредит, згідно якої надав про себе всю загальну інформацію, персональні дані, адресу місця проживання та номер картки № НОМЕР_1 (а.с. 21).
05.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №785814421 (а.с. 23зв.-34).
Відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 27 000, 00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 27 000, 00 грн 05.09.2024, що є датою надання Кредиту (п. 2.3. Договору).
Відповідно до п. 2.4. Договору другий та решта траншів з договором надаються позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором.
Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб Позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх. Позичальник підтверджує, що не має наміру ініціювати переказ отриманого за цим договором Кредиту на рахунки організаторів азартних ігор для участі в азартних іграх (п.п. 2.5 та 2.6 Договору).
Відповідно до п. 3.1. Договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може отримати черговий Транш в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором.
Кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки НОМЕР_1 , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором (п. 5.1 Договору).
Відповідно до п. 7.1. Договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 05.10.2024, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. У разі Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору.
Згідно вимог п.п. 7.2, 7.3 Договору в обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; 7.2.2. дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору. 7.3. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 05.10.2029.
Відповідно до п. 8.1 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом. Інших витрат Позичальника, крім процентів за належне користування Кредитом, Договором не передбачено.
Невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua, які наявні в матеріалах справи (п. 14.1 Договору) (а.с. 35-38, 21зв.-23).
Відповідно до п. 14.2 Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору в якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання, а саме перерахувало відповідачу ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_1 кредитні кошти в розмірі 27 000, 00 грн, згідно кредитного договору №785814421 від 05.09.2024, що підтверджується копією платіжного доручення на переказ та зарахування грошових коштів на банківську картку отримувача та копією довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 39, 39зв.).
Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до приписів ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
Частиною 2 статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач ОСОБА_1 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (BBVM) у договорі №785814421 від 05.09.2024, приєднався до Правил надання коштів у позику, визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підписання кредитного договору №785814421 від 05.09.2024 (електронним підписом) свідчить про те, що ОСОБА_1 умови цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Крім того, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19).
Отже, встановлено, що вказаний кредитний договір №785814421 від 05.09.2024, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 05.09.2024 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Тобто, із зазначеного вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір кредитної лінії у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.
Сторона відповідача у своїх поясненнях не заперечує про укладення кредитного договору із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», оскільки потребував кошти для поточних споживчих потреб, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту у сумі 27 000, 00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
11.03.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/26, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 12-14).
Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника (п. 2.2 Договору).
Наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання Реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує (п. 4.1 Договору).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 11.03.2025 до Договору факторингу №МВ-ТП/26 від 11.03.2025 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 58 590, 00 грн (а.с. 15).
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
У відповідності до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступлення права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу, сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами.
Враховуючи вищевикладене, договір факторингу є дійсним та чинним, відомостей про те, що він оскаржувався в судовому порядку відсутні.
Крім того, суд звертає увагу про наявність в матеріалах справи доказів на підтвердження повідомлення відповідача про відступлення права вимоги та докази направлення такого повідомлення відповідачу за договором факторингу (а.с. 40).
Щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, слід зазначити наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10 березня 2025 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022 призваний до лав Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_3 під час мобілізації), що підтверджується копією військового квитка (а.с. 140-141).
Довідками командира військової частини НОМЕР_3 від 17 березня 2025 року та від 18 квітня 2026 року (а.с. 145, 146) підтверджується те, що молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_3 .
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року та триває по теперішній час.
За змістом ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Законом України від 20.05.2014 року № 1275-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" ст. 14 Закону № 2011-XII було доповнено пунктом 15 такого змісту: "Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, не нараховуються".
Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону № 1275-VII його було розроблено з метою удосконалення системи проведення мобілізації, проведення в стислі терміни заходів часткової мобілізації в країні, підвищення обороноздатності Збройних Сил України, інших військових формувань, захист Батьківщини та її територіальної цілісності, а метою його прийняття є, зокрема, захист громадян України, які призвані під час мобілізації, від штрафних санкцій за фінансовими зобов`язаннями.
У подальшому Законами України від 21.03.2024 року № 3621-IX, від 11.04.2024 року № 3633-IX, від 14.01.2025 року № 4213-IX було внесено зміни та викладено пункт 15 ст. 14 в наступній редакції: військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Разом з цим, пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.12.2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 522/12270/15-ц та від 11.12.2019 року за єдиним унікальним номером судової справи 521/7927/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 199/3051/14 (номер провадження 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Із змісту згаданої постанови Верховного Суду вбачається, що позовні вимоги в частині стягнення процентів не можуть бути задоволенні судом, якщо буде встановлено (шляхом доведення обставин), що боржник (позичальник) має право на пільги згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а без встановлення наявності у позичальника пільг є всі підстави для стягнення процентів.
Стосовно наведених стороною відповідача тез, які зазначені у поясненнях на позовну заяву та зводяться до несправедливості нарахованих позивачем ТОВ «Таліон плюс» сум заборгованості, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кордій Н.Г. просить вимоги позивача ТОВ «Таліон плюс» у частині надмірних процентів визнати безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
На цю позицію сторони відповідача суд зважає та відповідає, що відповідачем ототожнено дефініції штрафних санкцій, які містяться в умовах цього кредитного договору і є заходами відповідальності позичальника за неналежне виконання договору, - й відсотків, які передбачені договором і нараховуються позичальнику в межах строку кредитування. Так, суд дослідив детально умови договору, предметом є кредит у розмірі 27 000, 00 грн, строк кредитування до 1 826 днів (дисконтний період 30 днів, з можливим продовженням та поверненням), базова процентна ставка складає 1,00 % в день, всі перелічені умови відповідають чинному законодавству і не є мірою відповідальності за неналежне виконання умов договору, а простими словами, доходом кредитодавця.
Натомість, судом встановлено, що штрафні санкції, якими є пеня, неустойка та відсотки, що передбачені у порядку ст. 625 ЦК України, як міра відповідальності за неналежне виконання умов договору, позивачем ТОВ «Таліон плюс» до стягнення з відповідача у позовних вимогах не пред`являлись, хоча такі у розмірі 13 500, 00 грн були нараховані первісним кредитором - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Таким чином, доводи відповідача щодо несправедливості нарахованих сум та необхідності у стягненні штрафних санкцій і процентів, ґрунтуються на хибному ототожненні різних за правовою природою платежів, передбачених умовами кредитного договору. Так, проценти за користування кредитом, визначені договором у розмірі 1,00 % на день у межах погодженого сторонами строку кредитування, є платою за користування грошовими коштами, тобто складовою основного зобов`язання позичальника, а не заходом цивільно-правової відповідальності. Такі умови договору були прийняті сторонами добровільно, не суперечать імперативним приписам чинного законодавства та відповідають принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
Водночас штрафні санкції (пеня, неустойка, проценти у порядку ст. 625 ЦК України), які за своєю суттю є заходами відповідальності за порушення грошового зобов`язання, позивачем ТОВ «Таліон плюс» до стягнення у цій справі не заявлені, хоча первісним кредитором - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», такі суми і були нараховані. Отже, предметом судового розгляду є виключно вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками як платою за користування кредитними коштами.
Поза тим, стороною відповідача на підтвердження обставин поширення на нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», було надано копію військового квитка серії НОМЕР_4 та довідки військової частини НОМЕР_3 від 17.03.2025 за вих. №6144 та від 18.04.2026 за вих. №1783/1/5746, відповідно до яких останній призваний до лав Збройних Сил України 10.03.2025 та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 . Отож, з 10.03.2025 та на весь період проходження відповідачем ОСОБА_1 військової служби, штрафні санкції, пеня, неустойка, відсотки за договором кредитної лінії №785814421 від 05.09.2024, не підлягали нарахуванню.
Таким чином, суд за результатом судового розгляду приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Таліон плюс» заборгованості за відсотками за договором кредитної лінії №785814421 від 05.09.2024 з - 10.03.2025, оскільки на відповідача з цієї дати поширюється дія положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як військовослужбовця призваного по мобілізації.
Відтак, з поданого розрахунку нарахування відсотків підлягає виключенню період з 10.03.2025 по 31.07.2025, загальною кількістю днів - 142 днів, на кожен з яких позивачем ТОВ «Таліон плюс» нараховано процентну ставку, що становить - 56 430, 00 грн.
Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку по часткове задоволення позовних вимог, відтак з відповідача ОСОБА_1 підлягає до стягнення заборгованість в загальній сумі 44 820, 00 грн, з яких: 27 000, 00 грн - сума заборгованості за основним боргом; 17 820, 00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30).
Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати у справі підлягають стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (53,72%) в сумі 1 301, 31 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надала: копію договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, копію додаткової угоди №1678 від 02.09.2025 до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 02.09.2025 до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, виконаних Адвокатським об`єднанням «ЛІГА ЮРИДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ІННОВАЦІЙ», необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Таліон плюс» щодо стягнення кредитної заборгованості та копію платіжної інструкції №199 від 02.09.2025, відповідно до яких визначено розмір витрат на правничу допомогу, який складає 5 000, 00 грн (а.с. 43-49).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Стороною відповідача не надано суду заперечення щодо розміру витрат позивача ТОВ «Таліон плюс» на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн, відтак, такі слід стягнути на користь зазначеного позивача з відповідача ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 2 686, 00 грн.
Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Таліон плюс» - задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Таліон плюс», ЄДРПОУ 39700642 кредитну заборгованість за Договором кредитної лінії №785814421 від 05.09.2024 у розмірі 44 820, 00 (сорок чотири тисячі вісімсот двадцять) гривень, понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1 301, 31 (одна тисяча триста одна гривня тридцять одна копійка) гривень та 2 686, 00 (дві тисячі шістсот вісімдесят шість) гривень на відшкодування витрат на правову допомогу.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області.

Суддя         М.О.  Кириленко