ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3657/26 Справа № 202/8429/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»,
відповідач ОСОБА_1 , 
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 грудня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Слюсар Л.П.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі — ТОВ «ФК «Ейс», Товариство) подало позов в суд проти ОСОБА_1 з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 99 324,00грн.
Існування таких вимог Товариство пов`язувало із тим, що 22 червня 2023року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі — ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Первісний кредитор) та відповідачем був укладений кредитний договір №796687522 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 20000,00грн, який зобов`язався повернути з процентами. Проте взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, через що утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь, оскільки наполягав на тому, що 28 листопада 2018року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався рядом додаткових угод, за яким до фактора перейшло право вимоги до ОСОБА_1  за Кредитним договором.
Далі, як стверджував заявник, за договором факторингу № 27/0524-01 від 27 травня 2024року право вимоги до ОСОБА_1  за Кредитним договором перейшло до нового фактора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі — ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»), який в свою чергу за договором факторингу №08/07/25-Е від 08 липня 2025року відступив право вимоги до ОСОБА_1  за Кредитним договором до ТОВ «ФК «Ейс».
Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором позивачем визначена у розмірі 99 324,00грн., яка складається із заборгованість по тілу кредиту в сумі 13 498,60грн та заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в сумі 79 324,00грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 грудня 2025року позов ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено повністю. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «Ейс» як правонаступника прав кредитора.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
08 січня 2026року  ОСОБА_1  через представника ОСОБА_2 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 грудня 2025року.
В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ТОВ «ФК «Ейс» не надало достовірних доказів набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором, який укладений вже після укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу.
Наполягав на тому, що на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018року зобов`язань між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ще не виникло, в той час як майбутня вимога на момент укладення договору факторингу має бути чітко визначена, а тому укладаючи у листопаді 2018року вищевказаний договір факторингу його сторони не могли передбачити, що 23 березня 2023року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем буде укладено кредитний договір. 
Тож, на думку заявника, позивач не набув прав первісного кредитора, а отже не має право пред`являти свої вимоги до ОСОБА_1 .
Також стверджував, що позивач не надав належних доказів щодо наявності у відповідача на момент пред`явлення позову непогашеної заборгованості за кредитним договором.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
12 січня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду апеляційна скарга залишена без руху до надходження до Дніпровського апеляційного суду цивільної справи №202/8429/25; справу витребувано з Індустріального районного суду міста Дніпра.
20 січня 2026року цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2026року апеляційна скарга залишена без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 березня 2026року №412/0/15-26 про звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку судді ОСОБА_3 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 20 березня 2026року та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 23 березня 2026року у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2026року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 1610год 12 травня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа та отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
22 червня 2023року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №796687522 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит в сумі 20 000,00грн на умовах строковості, зворотності, платності, які він зобов`язався повернути, сплативши проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. За період від дати видачі кредиту до 14 липня 2023року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 255,50 % річних, що на день укладення договору становить 0,70% від суми кредиту за кожний день користування ним, а у разі якщо позичальник вчинить дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 14 липня 2023року проценти нараховуються за ставкою 511,75% річних, що на день укладення договору становить 1,40% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. 
Відповідач підписав договір електронним підписом - одноразовий ідентифікатор «MNV4X8Q3». У вказаному кредитному договорі його сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 у кредит грошові кошти у розмірі 20 000,00грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням від 22 червня 2023року та наданою емітентом картки - АТ «ПУМБ» відповіддю від 06 жовтня 2025року, в якій зазначено, що на вказану вище картку 22 червня 2023року було зараховано грошові кошти в сумі 20 000,00грн.
Також, матеріали справи містять копію договору факторингу № 28/1118-0128 від 28 листопада 2018року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» про те, що клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим Договором; строк дії договору до 28 листопада 2019року; який сторони продовжували рядом додаткових угод до 31 грудня 2024року.
За змістом витягу з реєстру прав вимоги №249 від 19 вересня 2023року відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 .
За змістом іншого договору факторингу № 27/0524-01 від 27 травня 2024року, новий фактор ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги за Кредитним договором, про що надано витяг з реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2024року.
08 липня 2025року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу №08/07/25-Е відступило право вимоги до ОСОБА_1  за Кредитним договором – ТОВ «ФК «Ейс».
Також матеріали справи містять Розрахунок заборгованості, за яким за  ОСОБА_1  за Кредитним договором рахується заборгованість 99 324,00грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 13 498,60грн та заборгованості по процентам в сумі 79 324,00грн.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позивач набув право належного кредитора до відповідача за кредитним договором №796687522 від 22 червня 2023року, а відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, заборгованість за договором не погашає. 
Як правову підставу для задоволення позову суд першої інстанції виснував, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи. 
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди /частина перша статті 638 ЦК України/.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти /частина перша статті 1048 ЦК України/.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася /частина друга статті 639 ЦК України/.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним /стаття 1055 ЦК України/.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України “Про електронну комерцію” (далі - Закон), за умовами якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Та за встановлених обставин ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зроблена пропозиція шляхом розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах, а ОСОБА_1 ідентифікувався в такій системі та прийняв пропозицію шляхом надсилання електронного повідомлення і заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, а також підписав Кредитний договір використавши електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що повністю узгоджується із положеннями статей 6, 8, 11, 12 цього Закону. 
Встановивши зазначені обставини у справі, можна дійти висновку, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1   укладено Кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді кредиту чи відсотків матеріали справи не містять.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором /частина перша статті 519 ЦК України/.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 22 червня 2023року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 і на момент укладення цього договору факторингу не було змоги ідентифікувати вимогу в майбутньому, фактично в Договорі факторингу від 28 листопада 2018року йдеться про те, що фактору відступаються всі можливі майбутні вимоги, які можуть виникнути у клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
Тож з огляду на те, що був відсутній жодний зв`язок з конкретним зобов`язанням, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018року.
На час укладення договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про  ОСОБА_1  як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги №249 від 19 вересня 2023року, тобто через значний проміжок часу після укладення договору відступлення права вимоги.
Отже, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.
Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно  ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 27 травня 2024року № 27/0524-01 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «Ейс».
Тож, ТОВ «ФК «Ейс» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від  ОСОБА_1  сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 22 червня 2023року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
На момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018року боргові зобов`язання за кредитним договором від 22 червня 2023року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору факторингу від 28 листопада 2018року.
Оскільки Договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року укладено більш ніж за чотири роки до укладення 22 червня 2023року Кредитного договору між позичальником  ОСОБА_1  та фактором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», то вірними є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не набув прав первісного кредитора та не має права пред`являти свої вимоги до ОСОБА_1 .
На момент вказаного факторингу не існувало жодного зобов`язання позичальника, та грошова вимога не існувала ані юридично, ані фактично.
Тож, встановивши, що Кредитним договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1 28 червня 2021року не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «Ейс», суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що останнє не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
Зважаючи на викладене, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що суду не надано доказів переходу до ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Висновки суду першої інстанції про те, що позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором від 22 червня 2023року, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Твердження позивача про наявність доказів передання прав вимоги відповідно до реєстрів боржників та укладення додаткових угод, якими неодноразово продовжувався строк дії договорів факторингу, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки реєстри боржників та додаткові угоди самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника  ОСОБА_1 , а є додатками до договору та його невід`ємними частинами.
Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права відступлення права вимоги можливе лише щодо визначеної вимоги або такої, що може бути визначена.
На думку апеляційного суду наведені норми допускають «майбутню вимогу» та закон пов`язує це з тим, що така вимога має виникати з вже існуючого зобов`язального правовідношення.
Одночасно не можна розцінювати як індивідуалізацію вимоги у відповідному Реєстрі, оскільки в даному випадку йшла би мова про нове зобов`язання, яке ніяким чином не пов`язане із предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року предметом якого є відступлення в тому числі вимог, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки тих вимог, які існували на момент укладення договору – на чому наполягав заявник.
Тому оскільки фактор сам не був кредитором на момент факторингу не існувало жодного правового зв`язку між учасниками спірних правовідносин – боржник ще не існував як сторона зобов`язання.
Та за наведених обставин, позивачем фактично створені умови за яких позичальник  ОСОБА_1  буде обмежений в захисті своїх прав за формальної наявності низки договорів факторингу.
При цьому суд враховує, що в самому Кредитному договорі не було жодного згадки про Договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року чи будь-якого посилання на цей договір, та за таких умов договір факторингу не створює переходу прав за майбутнім кредитним договором.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Однак, позивач всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України не надав суду достатніх доказів набуття права вимоги до відповідача за укладеним 22 червня 2023рок кредитним договором, а тому слід дійти висновку про недоведення позовних вимог.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, з позивача ТОВ «ФК «Ейс» на користь  ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 906,88грн.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу  ОСОБА_1 .
Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 грудня 2025року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості — відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на користь  ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 906,88грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 травня 2026року.

Судді: