РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року	Справа № 495/6329/25	
 	Номер провадження 2/495/3332/2026	

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області,
у складі головуючого одноособово судді Мишка В.В.
за участю секретаря судового засідання Федорової Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди та просила стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. та судовий збір понесений при подачі позову.
Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що позивач працює охоронницею в санаторії «Приморському», розташованому в селі Курортне Білгород-Дністровського району Одеської області. Позивач 16 березня 2025 року о 07 год 57 хв. прийшла на свою зміну та виявила, що відповідач ОСОБА_4 , яка також працює охоронницею і чергувала 15 березня у період з 20 годин по 08 години 16 березня, не має на місці. Позивач обійшла територію санаторія, її ніде не було, хоча вона повинна була здати позивачу зміну, в приміщенні було брудно, її підпис в журналі прийому - здачі змін вже був. Позивач зателефонувала відповідачу ОСОБА_2 на її мобільний телефон, вона пояснила, що прибирала та пішла додому, не дочекавшись позивача, хоча позивач своєчасно прийшла на роботу. Почекавши декілька хвилин, так як позивач вважала, що вона підійде на робоче місце, але не дочекавшись, позивач знову зателефонувала декілька разів, так як на дзвінки ніхто не відповідав. На її третій дзвінок трубку взяв її чоловік, ОСОБА_3 , якій сказав позивачу, що його жінка ОСОБА_2 вихідна. Позивач попросила його передати трубку ОСОБА_5 , але він почав відносно позивача виражатися нецензурними словами, ображав її, погрожував завдати їй тілесні ушкодження, вибити зуби, тобто скоїв телефонне хуліганство та висказав позивачу погрози нанесенням тілесних ушкоджень. Крім того, відповідач ОСОБА_4 , продовжуючи неправомірні дії по відношенню до позивача та її сім`ї у травні 2025 року підійшла до місця проживання позивача по АДРЕСА_1 , де грубо порушила громадський порядок, проявила явну неповагу до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, стала голосно висловлювати на адресу сім`ї позивача різні погані слова, її дії продовжувалися 15 хвилин, вона порушила покій та відпочинок сім ї позивача, на її прохання припинити свої хуліганські дії відповідач не реагувала. Після таких дій відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позивач звернулася до Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області з повідомленням про скоєння ОСОБА_3 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 та її сім`ї.
Внаслідок противоправних дій, відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було завдано позивачу ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає у тому, що відповідачі образили та очорнили позивача та її сім`ю на все село Курортне, позивач перенесла емоційний стрес, при цьому за час противоправних дій відповідачів, позивач була уся розгублена, обурена, відчувала тривогу, страх за своє здоров`я та життя, позивач боялася, що вони наведуть порчу її сину.
Дії відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 привели до душевних страждань позивача та погіршення її психологічного стану та стану здоров`я. У позивача підвищився тиск, вона декілька днів вимушена була приймати ліки, щоби тиск прийшов у норму та заспокоїтися. На її страждання також вплинули дії відповідачів, які не просили у неї пробачення, ходять по селу та посміхаються. Моральну шкоду позивач оцінює у 50 000 грн.
Стислий виклад позиції відповідача.
08.09.2025 року представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Фаркаш К.В. подала до суду відзив, з якого вбачається, що позовна заява Позивача є такою, що не відповідає стандартам доказування, встановленим Цивільним процесуальним кодексом України. Вона ґрунтується виключно на особистих припущеннях та емоційних оцінках, які не підкріплені належними й допустимими доказами. Відтак позиція Позивача не відповідає встановленим процесуальним стандартам і не може слугувати підставою для задоволення позову.
Позивач заявила суму 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) без обґрунтування: не наведено критеріїв глибини чи тривалості страждань, немає медичних або психологічних висновків, жодних прикладів зі ставлень із судовою практикою. Згідно з постановою Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. та статтею 23 ЦК України, розмір компенсації моральної шкоди має бути розумним і співмірним. У цьому випадку заявлена сума виглядає як довільна і не обґрунтована, що є підставою для відмови у позові. В матеріалах справи відсутні докази, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку відсутні довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, докази вимушених змін у житті Позивача, тощо. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Зазначаючи про моральні страждання та тяжкий психоемоційний стан, Позивач жодним чином не обґрунтувала належно причинно-наслідковий зв`язок між цими твердженнями та конкретними діями відповідачів. Подана позовна заява містить виключно суб`єктивні оцінки та загальні посилання на нібито образи, погрози, чутки чи навіть «порчу дитини», але в ній повністю відсутній конкретний виклад фактичних обставин, підтверджених належними і допустимими доказами, які входять до предмета доказування у справі про відшкодування моральної шкоди.Таким чином, можливо дійти висновку, що Позивач не довела, що саме внаслідок протиправних дій Відповідачів їй було завдано моральну шкоду, яка спричинила реальне погіршення здоров`я чи інші наслідки, що підлягають правовому захисту. Позивачем не доведено, що дії чи бездіяльність Відповідачів призвели до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття чи негативного психоемоційного стану, який досяг рівня такого страждання або приниження, що утворює склад цивільно-правового делікту і може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.
2. Рух справи у суді.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа №495/6329/25 передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишка В.В.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2025 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Братінова І.П. про виклик свідків.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
У судовому засіданні 26.01.2026 позивач ОСОБА_1 позов підтримала та пояснила, що зателефонувала колезі ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що остання неналежно закрила свою зміну, унаслідок чого позивач відмовилась її приймати. Під час телефонної розмови відповідачі висловлювались на адресу позивача грубою та нецензурною лайкою. Крім того, відповідач ОСОБА_3 погрожував позивачу фізичною розправою, зокрема зазначив, що «повибиває зуби». У зв`язку із вказаною ситуацією у позивача підвищився артеріальний тиск та виник головний біль, у зв`язку з чим вона просила стягнути з відповідачів моральну шкоду.
У судовому засіданні 26.01.2026 представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Фаркаш К.В. заперечуючи проти задоволення позову, зазначила, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Вказала, що доводи позивача ґрунтуються виключно на її власних суб`єктивних відчуттях, при цьому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження висловлення погроз суду не надано, показання свідків відсутні. Також зазначила, що твердження позивача про погіршення стану здоров`я та підвищення артеріального тиску у зв`язку з діями відповідачів не підтверджуються жодними медичними документами. Крім того, розмір заявленої моральної шкоди є необґрунтованим та нічим не підтвердженим, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У судовому засіданні 27.02.2026 відповідач ОСОБА_3 зазначив, що вважає звинувачення позивача безпідставними, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. 
У судовому засіданні 27.02.2026 відповідач ОСОБА_2 пояснила, що саме з боку позивача мала місце агресивна поведінка, оскільки остання запізнилася на зміну та, на її думку, безпідставно намагалася принизити відповідача. Зазначила, що позивач телефонувала їй з претензіями, а поданий позов вважає безпідставним. Також повідомила, що до виникнення конфлікту між сторонами були нормальні та дружні стосунки.
У судовому засіданні 27.02.2026 був допитаний свідок ОСОБА_7 , який пояснив, що є родичем позивача. Зазначив, що конфлікт між сторонами виник під час передачі чергування. Зі слів свідка, відповідач ОСОБА_3 телефонував свідку та висловлювався на адресу позивача нецензурною лайкою, ображав її, зокрема сказав: «чи не здається тобі, що твоя племінниця часто усміхається», а також вживав інші образливі висловлювання, які свідок відмовився повторювати у судовому засіданні.Також свідок пояснив, що позивач повідомляла йому про те, що відповідач ОСОБА_3 штовхав її та ображав. При цьому свідок зазначив, що особисто при конфлікті присутнім не був та про вказані обставини йому відомо виключно зі слів позивача. Крім того, свідку відомо, що відповідач ОСОБА_2 приходила до місця проживання позивача.
У судовому засіданні 27.02.2026 був допитаний свідок ОСОБА_8 , яка пояснила, що працює у санаторії. Про конфлікт між сторонами їй відомо лише зі слів позивача, яка повідомляла, що був конфлікт і їй стало погано. При цьому свідок зазначила, що особисто не чула, що відповідачі погрожували чи ображали позивача. 
У судове засідання 08.05.2026 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Братінов І.П. не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. 
У судове засідання 08.05.2026 представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Фаркаш К.В. не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
4. Фактичні обставини встановлені судом, мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивач працює охоронницею в санаторії «Приморському», розташованому в селі Курортне Білгород-Дністровського району Одеської області. 
Як зазначено позивачкою у позовній заяві та підтверджено нею у судовому засіданні, 16 березня 2025 року о 07 год 57 хв. прийшла на свою зміну та виявила, що відповідач ОСОБА_4 , яка також працює охоронницею і чергувала 15 березня у період з 20 годин по 08 години 16 березня, не має на місці. Позивач обійшла територію санаторію, її ніде не було, хоча вона повинна була здати позивачу зміну, в приміщенні було брудно, її підпис в журналі прийому - здачі змін вже був. Позивач зателефонувала відповідачу ОСОБА_2 на її мобільний телефон, вона пояснила, що прибирала та пішла додому, не дочекавшись позивача, хоча позивач своєчасно прийшла на роботу. Почекавши декілька хвилин, так як позивач вважала, що вона повернеться на робоче місце, але не дочекавшись, позивач знову зателефонувала декілька разів, так як на дзвінки ніхто не відповідав. На її третій дзвінок трубку взяв її чоловік, ОСОБА_3 , якій сказав позивачу, що його жінка ОСОБА_2 вихідна. Позивач попросила його передати трубку ОСОБА_5 , але він почав відносно позивача виражатися нецензурними словами, ображав її, погрожував завдати їй тілесні ушкодження, вибити зуби, тобто скоїв телефонне хуліганство та висказав позивачу погрози нанесенням тілесних ушкоджень. 
Також, як вказує позивачка, відповідач ОСОБА_4 , продовжуючи неправомірні дії по відношенню до позивача та її сім`ї у травні 2025 року підійшла до місця проживання позивача по АДРЕСА_1 , де грубо порушила громадський порядок, проявила явну неповагу до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, стала голосно висловлювати на адресу сім`ї позивача різні погані слова, її дії продовжувалися 15 хвилин, вона порушила покій та відпочинок сім ї позивача, на її прохання припинити свої хуліганські дії відповідач не реагувала. Після таких дій відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позивач звернулася до Білгород-Дністровського РВП ГУНП України в Одеській області з повідомленням про скоєння ОСОБА_3 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 та її сім`ї.
Таким чином, за твердженням позивачки, внаслідок противоправних дій, відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було завдано позивачу ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає у тому, що відповідачі образили та очорнили позивача та її сім`ю на все село Курортне, позивач перенесла емоційний стрес, при цьому за час противоправних дій відповідачів, позивач була уся розгублена, обурена, відчувала тривогу, страх за своє здоров`я та життя, позивач боялася, що вони наведуть порчу її сину. 
Такі дії відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на думку позивачки, призвели до її душевних страждань та погіршення її психологічного стану та стану здоров`я. У позивача підвищився тиск, вона декілька днів вимушена була приймати ліки, щоби тиск прийшов у норму та заспокоїтися. На її страждання також вплинули дії відповідачів, які не просили у неї пробачення, ходять по селу та посміхаються. Моральну шкоду позивач оцінює у 50 000 грн.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Відповідност. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до частин 2, 3статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.".
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі N 180/1735/16-ц (провадження N 61-18013сво18) зазначено, що "тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.".
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі №766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей11та23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.
Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта, або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов`язання.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що на підставі ст.81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.
Отже, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
5. Розподіл судових витрат.
Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору не підлягають стягненню з відповідачів.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст.268,367,368,374-376,381-383 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення суду складений 11.05.2026. 

Суддя       Віталій МИШКО