ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 164/3309/24 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Плахтій Н.Б.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної та майнової шкоди, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, законний представник) в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулась до Маневицького районного суду Волинської області з позовом до Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області (далі – Маневицька СР, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної та майнової шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до голови Маневицької СР із заявою, в якій просила забезпечити безперервне користування електричною енергією в її будинку АДРЕСА_1 . Відповідач на дану заяву надав відповідь, з якою позивачка не погоджується та вказує, що в її будинку відсутня електрика вже 9 місяців, де живе вона й троє її неповнолітніх дітей, а постійні звернення ігноруються Маневицькою СР. 
Позивач вважає, що саме на відповідачу лежить обов`язок із забезпечення її житлового будинку електроенергією та просить стягнути з нього моральну та матеріальну шкоду, нанесену їй та її неповнолітнім дітям за відсутність електрики в будинку, у розмірі 13000 грн.
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 13.01.2025 відкрито провадження у даній справі (т.1, а.с.95).
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 27.11.2025 дана справа передана на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду за підсудністю (т.2, а.с.143-144).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 прийнято до провадження дану адміністративну справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (т.2, а.с.151).
У відзиві на позов (т.1, а.с.130-131) представник відповідача вимог позивачів не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що обов`язок щодо забезпечення житлового будинку електроенергією не покладений чинним законодавством на Маневицьку СР, оскільки повноваженнями щодо постачання, передачі чи розподілу електричної енергії органи місцевого самоврядування, в тому числі Маневицька СР, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» не наділені. Крім того, зазначені норми відсутні і у положеннях Закону України «Про ринок електричної енергії».
У відповіді на відзив позивачка вказала, що в її будинку відсутня електрика вже майже рік через бездіяльність Маневицької СР, прямий обов`язок якої є дбати про благо людей громади с-ща Маневичі. Також зазначила, що вона не є учасником енергетичних ринків, оскільки ніяких угод не підписувала (т.1, а.с.145-150).
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивачка разом із дітьми зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с.88-91).
ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою щодо відновлення електропостачання до житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом від 18.03.2024 №833/01-10/2-24 Маневицька СР повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідач не наділений повноваженнями щодо діяльності з виробництва та розподілу електричної енергії (т.1, а.с.137-138).
18.11.2024 ОСОБА_1 звернулася з вимогою до відповідача, у якій просила забезпечити безперервне користування електричною енергією їй та її трьом неповнолітнім дітям для освітлення будинку, приготування їжі та на інші побутові потреби. Дана вимога зареєстрована у виконавчому комітеті Маневицької СР 20.11.2024 за №М-656/ПВТ (т.1, а.с.35-42).
Листом від 05.12.2024 за №3619/01-10/2-24 відповідач повідомив позивачку про те, що Маневицькою СР вже розглядалось її звернення із зазначеного у листі питання, тобто щодо забезпечення електропостачання до житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , в селищі Маневичі, в якому вона проживає, та було надіслано на її адресу відповідь від 18.03.2024 №833/01-10/2-24. У зв`язку з наведеним, її звернення не підлягає повторному розгляду (т.1, а.с.30).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (далі - Закон №2189-VIII) врегульовано відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №2189-VIII предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2189-VIII, виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; 
індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;
житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу електричної енергії.
Норми частини першої статті 6 Закону №2189-VIII визначають суб`єктів правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг. 
Так, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. 
При цьому в силу вимог пункту 2 частини другої статті 6 Закону №2189-VIII виконавцем комунальних послуг з постачання та розподілу електричної енергії є енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом.
Приписами пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Водночас згідно з пунктами 1, 5 частини другої статті 7 Закону №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Згідно з преамбулою Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VIII, із наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2019-VIII), цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею- продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Відповідно до пункту 74 статті 1 Закону №2019-VIII ринок електричної енергії - система відносин, що виникають між учасниками ринку під час здійснення купівлі-продажу електричної енергії та/або допоміжних послуг, передачі та розподілу, постачання електричної енергії споживачам
Згідно з пунктом 84 статті 1 Закону №2019-VIII споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
В той же час стаття 58 Закону №2019-VIII визначає права та обов`язки споживача, серед яких, крім іншого, закріплено право: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку; змінювати електропостачальника на умовах, визначених цим Законом та правилами роздрібного ринку; отримувати електричну енергію належної якості згідно з умовами договору та вимогами до якості електричної енергії; на недискримінаційний доступ до системи передачі, систем розподілу на підставі договорів з оператором системи передачі, оператором системи розподілу відповідно до вимог кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу; подавати відповідному електропостачальнику, оператору системи розподілу звернення, скарги та претензії, зокрема щодо якості електропостачання, щодо надання послуг з постачання електричної енергії та отримувати в установленому законодавством порядку вмотивовані відповіді або повідомлення про заходи щодо усунення електропостачальником причин скарги.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила №312).
Відповідно до абзацу 3 пункту 1.2.4 Правил №312 договір споживача з оператором системи укладається з кожним споживачем, електроустановки якого приєднані на території діяльності оператора системи. При цьому договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії розробляється оператором системи розподілу на підставі додатка 3 до цих Правил, договір споживача з оператором системи передачі укладається відповідно до типового договору, визначеного Кодексом системи передачі.
Відповідно до пункту 2.1.4 Правил №312 договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил.
Відповідно до підпункту 6 пункту 5.1.1 Правил №312 оператор системи має право тимчасово припиняти розподіл (передачу) електричної енергії, обмежувати обсяг розподілу (передачі) електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках та порядку, передбачених цими Правилами та Кодексом систем розподілу, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживача за договором про користування електричною енергією та/або договором про постачання електричної енергії, які продовжують свою дію в частині регулювання відносин сторін щодо заборгованості (переплати) за цими договорами, нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.
Оператор системи несе відповідальність за дотримання умов договору та цих Правил щодо припинення або часткового обмеження електропостачання (абз. другий пункту 5.1.5 Правил).
Відповідно до пункту 5.5.5 Правил №312 споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.
Пунктом 7.1 Правил №312 передбачено, що електрична енергія споживачу, який не допускає порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та електропостачальником, постачається безперервно, крім випадків, передбачених умовами договорів, укладених споживачами з електропостачальником та оператором системи, та нормативно-правовими актами, у тому числі цими Правилами.
Підпунктом 1 пункту 7.5 Правил №312 встановлено, що припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі, зокрема, заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов договору з оператором системи.
З вищенаведених норм законодавства слідує, що надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії здійснюється виключно суб`єктами господарювання, які є учасниками ринку електричної енергії та діють на підставі ліцензій і договорів. Правовідносини щодо забезпечення електропостачання виникають між споживачем та відповідним електропостачальником/оператором системи розподілу.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР).
Положеннями статті 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до статті 1 Закону №280/97-ВР виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами
Статтею 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
За приписами статті 30 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, серед іншого, управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Таким чином, органи місцевого самоврядування не визначені законом як виконавці комунальної послуги з постачання електричної енергії та не є учасниками ринку електричної енергії у розумінні Закону №2019-VIII.
Повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг визначені у частині третій статті 4 Закону №2189-VIII та передбачають, зокрема встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; затвердження норм споживання комунальних послуг.
Отже, чинне законодавство не покладає на органи місцевого самоврядування прямого обов`язку забезпечувати індивідуальне електропостачання житлових будинків громадян. 
З наведеного слідує, що вимоги позивачки про зобов`язання органу місцевого самоврядування забезпечити електропостачання житлового будинку не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки такі повноваження та обов`язки на відповідний орган законом не покладені. 
Наведене свідчить, що належним суб`єктом відповідальності у спірних правовідносинах є відповідний електропостачальник або оператор системи розподілу, з яким у споживача виникають договірні відносини і саме енергетичні компанії несуть відповідальність за забезпечення електроенергією, а не органи місцевого самоврядування (що прямо підтверджує позицію про відсутність відповідних повноважень у селищних рад і неможливість перекладати на них такі обов`язки законом).
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Таким чином, позивач звертається до адміністративного суду з позовом у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносинах. При цьому, дійсне (фактичне) порушення відповідачем своїх прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Суд зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.
Тобто, зобов`язанню суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, має передувати встановлення судом порушення діями та/або бездіяльністю цього суб`єкта прав позивача й, відповідно, визнання їх протиправними, натомість відсутність порушеного права оспорюваними бездіяльністю, діями чи рішеннями є підставою для відмови в задоволенні позову.
Разом з тим судом встановлено, що чинне законодавство України не покладає на органи місцевого самоврядування, у тому числі на Маневицьку СР, прямого обов`язку щодо забезпечення електропостачання споживачів. Такий обов`язок відповідно до Закону №2019-VIII та Правил роздрібного ринку електричної енергії покладено на електропостачальника.
Таким чином, вимоги про зобов`язання відповідача забезпечити відновлення та безперервне електропостачання житлового будинку позивачів не можуть бути задоволені з огляду на відсутність у відповідача відповідних повноважень, а відтак — і відсутність складу протиправної бездіяльності.
Матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про порушення відповідачем прав позивача, а тому у стягненні моральної та матеріальної шкоди слід відмовити.
З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій