Подільський районний суд міста Полтави 
Справа № 553/1212/20 
Провадження № 2/553/13/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

15.05.2026	м. Полтава	

Подільський районний суд міста Полтави в складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Летюченко В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу №553/1212/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «Правекс Банк» про поділ майна подружжя,-
В С Т А Н О В И В:
25.06.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Правекс Банк» з вимогами:
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частки автомобіля ВАЗ 217030, 2007 року виробництва, як на частку у спільній сумісній власності подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 : предмети побуту: комбайн Kenwood KVL 8470S (дата придбання 05.03.2018 р.), морозильну камеру Vestfrost VD 255 F (дата придбання 09.09.2009 р.), кондиціонер LG C12LHH (дата придбання 25.04.2013 р.), дитячий меблевий гарнітур (дата придбання 2011 р.);
-виділити у власність ОСОБА_2 предмети побуту: пральну машину Electrolux EWT 1264 ( дата придбання 15.05.2024р.), телевізор Samsung PS 4292 HX/NWT (дата придбання 2013 рік), кондиціонер LG S09LHP (дата придбання 09.06.2009 р.), шафу-купе (дата придбання 2018 рік), кавомашину Delenghi ESAM 2600 (дата придбання 2015 рік), ноутбук HP Pavilion g6 AR5B225 ( дата придбання 2012 рік).
На обґрунтування позовної заяви зазначено, що 23.09.2006 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 .. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави 27.01.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – розірвано.  10.10.2005 року до укладення шлюбу відповідач ОСОБА_2 уклав договір купівлі – продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2.1 Договору купівлі – продажу вартість квартири становила 196 950 грн, у валюті на день правочину складало 39 000 доларів США. 10.10.2005 року відповідачем було укладено кредитний договір № 1926-009/05Р з АКБ «Правекс Банк» про надання кредиту на суму 30 000 доларів США для споживчих цілей. Відповідно до умов кредитного договору, п. 1.2 кредит надається з виплатою 12% річних. Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_2 було укладено з АКБ «Правекс Банк» договір іпотеки№ 1926-009/05Р. Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки, іпотекодавець ОСОБА_2 для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором № 1926-0009/05Р від 10.10.2025 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасно та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, передано в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру номер АДРЕСА_2 .
Позивачем в обґрунтування заявленої вимоги зазначалось про те, що не зважаючи на те, що кредитні зобов`язання були оформлені за рік до укладення шлюбу, кредит з 2006 року виплачувався сторонами по справі спільно до його повного погашення. Для погашення кредиту, позивачем стверджувалось про те, що нею надавались кошти з заробітної плати чоловікові для погашення кредиту. Позивачем в обґрунтування заявленої вимоги вказувалось про те, що відповідачем було самостійно виплачено 9 400 доларів із 39900 доларів, які коштувала квартира, серед них 29600 доларів взятих у кредит, як зазначалось позивачем ними виплачувалось разом, тому частка позивача в нерухомості складає 1/2 з відповідного розрахунку 14800 доларів США складає 37,9 % від загальної вартості квартири за договором купівлі – продажу. При цьому, позивач вважала, що вона має право на збільшену частку у нерухомості, так як з нею залишився проживати дитина.
В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, відповідачем було придбано автомобіль ВАЗ 217030, 2007 року виробництва. Правовстановлюючі документи на автомобіль знаходяться у відповідача, з яким припинені шлюбні стосунки. 
Поряд з цим, в період перебування у шлюбі сторонами було придбано за спільні кошти, для облаштування помешкання бути придбані наступні предмети побуту, які перебувають у розпорядженні відповідача у справі, а саме: комбайн Kenwood KVL 8470S (дата придбання 05.03.2018 р.), морозильну камеру Vestfrost VD 255 F (дата придбання 09.09.2009 р.), кондиціонер LG C12LHH (дата придбання 25.04.2013 р.), дитячий меблевий гарнітур (дата придбання 2011 р.), пральну машину Electrolux EWT 1264 ( дата придбання 15.05.2024р.), телевізор Samsung PS 4292 HX/NWT (дата придбання 2013 рік), кондиціонер LG S09LHP (дата придбання 09.06.2009 р.), шафу-купе (дата придбання 2018 рік), кавомашину Delenghi ESAM 2600 (дата придбання 2015 рік), ноутбук HP Pavilion g6 AR5B225 ( дата придбання 2012 рік).
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 30.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14.09.2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Євстафієвої (Ольшанської) О.Б. про витребування доказів у справі – задоволено.
Витребувано від територіального сервісного центру МВС 5341 інформацію про всі зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , транспортні засоби, в т.ч. реєстрація транспортних засобів.
Витребувано від Акціонерного товариства «Правекс Банк» інформацію про всі здійснені платежі за кредитним договором № 1926-009/05Р від 10.10.2005 року, що був укладений між АТ «Правекс Банк» та відповідачем ОСОБА_2 ( включно із зазначенням сум – процентів за користування ним кредитними коштами).
24.11.2020 року ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому останній прохав відмовити у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Відповідачем не заперечувався факт укладення ним 10.10.2005 року договору купівлі – продажу квартири, що у АДРЕСА_3 . Відповідно до п. 2.1 Договору купівлі – продажу квартири, вартість квартири становила 196 950 грн, що у валюті на день укладення правочину складала 39 000 доларів США. 10.10.2005 року ним було укладено кредитний договір № 1926-009/05Р з АКБ «Правекс Банк», про надання кредиту на суму 30 000 доларів США для споживчих цілей. Відповідно до умов кредитного договору, п. 1.2 кредит надано з 10.10.2005 року по 10.10.2025 року з виплатою 12 % річних. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань 10.10.2025 року відповідач та АКБ «Правекс Банк» « уклали договір іпотеки № 1926-009/05Р. Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки, Іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором № 1926-009/05Р від 10.10.2005 передано в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідач зазначалось про те, що він набув право власності на нерухоме майно 10.05.2005 року та спірна квартира перебуває у його власності, так як придбана до шлюбу, тому не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання за ОСОБА_1 1/2 частки квартири є необгрунтованими.
Щодо джерела походження коштів, які були внесені за квартиру, внаслідок виконання кредитних зобов`язань відповідач зазначав, що 9400 доларів США ним було особисто внесено в момент укладення договору купівлі – продажу. В подальшому ним було взято кредит, який сплачували батьки відповідача. Остаточний розрахунок за кредитним договором в загальному розмірі 13 000 доларів США, було сплачено ним з особистих коштів, а саме: 16.06.2016 року, 22.09.2016 року та 07.10.2016 року, які були подаровані його дядьком після продажу його квартири у м. Кременчук. Проте, надати письмові підтверджуючі документи, а саме листа власноручно написаного дядьком не має можливості, через те, що він був викрадений позивачем при виїзді з квартири.
Щодо придбання предметів побуту, які були придбані подружжям для облаштування помешкання відповідач зазначав про те, що ним особисто брались побутові кредити, кошти за якими сплачувались ним, так як позивач не приймала участі у їх погашенні з огляду на невеликий розмір заробітної плати.
З приводу виділення у власність позивача наступних предметів побуту: комбайна Kenwood, морозильної камери, кондиціонеру та дитячого меблевого гарнітуру відповідач заперечує, так як при виїзді з квартири 30.12.2019 року, ОСОБА_1 було вивезено наступні речі: стіл кухонний (вартістю 7000,00 грн), стіл журнальний скляний (вартістю 5000,00 грн), телевізор Samsung, диван, ліжко двохспальне, люстри 2 шт, пральна машина, пилосос (миючий), кавоварочна машина, комп`ютер, шпалери 7 рулонів, особисті речі, холодильник, стіл круглий та інші предмети побуту, разом з підтверджуючими документами а їх придбання. Проти задоволення даної вимоги заперечував, так як вони перебувають у фактичному володінні та користуванні позивача у справі. Проти стягнення витрат на правову допомогу відповідачем заперечувалось з підстав їх необгрунтованості.
20.01.2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.
28.05.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Сергієнко Т.Г. подано додаткові пояснення, в яких зазначалось про те, щодо квартири АДРЕСА_2 у позивача ОСОБА_1 на момент укладення шлюбу виникло лише право на спірні зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості, яка як стверджувалось відповідачем була погашена виключно за кошти родини відповідача, оскільки позивачка у погашенні кредиту участі не приймала. Поряд з цим, відповідач вказував про те, що останній мав набагато більший дохід в порівнянні з дружиною, яка в період погашення кредиту перебувала у декретній відпустці, писала наукову дисертацію та відповідно не мала самостійного заробітку.
Щодо вимог поділу автомобіля ВАЗ 217030, 2007 року випуску, стороною відповідача зазначалось про те, що оскільки зазначений предмет поділу є неподільною річчю, тому відповідач не заперечує щодо сплати позивачці компенсації за половину вартості автомобіля, за умови визначення її справедливої вартості. При цьому, сторона відповідача заперечувала, щодо вартості визначеної позивачем, так як оцінка проведена без технічного паспорту на автомобіль. Так, за умови визначення реальної ринкової вартості автомобіля, відповідач не заперечує щодо присудження йому до сплати половини вартості автомобіля, або ж навпаки отримання компенсації від позивача.
Щодо вимог про поділ предметів побуту, відповідачем заперечувалось щодо наведеного варіанту поділу, так як перелік предметів побуту і техніки наведений позивачем для виділення відповідачу повністю були вивезені ОСОБА_1 при виселенні з квартири, крім шафи-купе та кондиціонеру, які неможливо відокремити було від квартири.
Таким чином, що бажала отримати позивач при розірванні стосунків з відповідачем, вона отримала у власність, що не заперечується відповідачем у справі. З огляду на викладене щодо поділу предметів побуту, заявлені вимоги позивача не грунтуються на законі, зокрема той перелік предметів і техніки, який був заявлений нею для виділення у власність відповідачу повністю був нею вивезений при виселенні з квартири, окрім тих предметів, які неможливо відокремити від квартири.
Щодо заявленого позивачем розміру відшкодування витрат на правову допомогу, то на думку відповідача розмір витрат на правову допомогу, що може бути визначений судом у разі задоволення позовних вимог в повному обсязі та не може перевищувати 4 000,00 грн.
Беручи до уваги те, що матеріали справи не містять доказів реальної вартості спірного автомобіля, та той факт, що позивач вже має у своїй власності побутові речі, які нею заявлені до виділення їй у власність, відповідач вважає, що у позові слід відмовити в повному обсязі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.08.2021 року дану справу прийнято суддею Крючко Н.І. у порядку загального позовного провадження на стадії судового розгляду, призначено судове засідання.
Ухвалою Подільського районного суду м. Полтави від 19.12.2025 року прийнято до розгляду дану цивільну справу суддею Фоміною Ю.В., призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Євстафієвої О.Б. надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Позивач ОСОБА_1 надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити слухання справи у її відсутність, так як на даний час остання перебуває закордоном, на підтвердження чого надала копію закордонного паспорту з відповідними відмітками.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду відзив, в якому прохав відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в зв`язку з їх безпідставністю, розгляд справи прохав проводити у його відсутність.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: АТ «Правекс Банк» в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.
За правилами частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасникам справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлено, 23 вересня 2006 року сторони у справі позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб.
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.01.2020 року шлюб зареєстрований у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1638, від 23.09.2006 року, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – розірвано ( т.1 а.с. 25-26).
10.10.2005 року відповідач ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі – продажу квартири. Відповідно до п. 2.1 Договору купівлі – продажу квартири вартість об`єкту нерухомості становила 196 950 грн, що у валюті на день вчинення правочину становило 39 000 доларів США ( т. 1 а.с.16-17).
Так, 10.10.2005 року відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1926-009/05Р з АКБ «Правекс Банк» про надання кредиту на суму 30 000 доларів США для споживчих цілей. Відповідно до умов кредитного договору, а саме п. 1.2 кредит надано в строк з 10.10.2005 року до 10.10.2025 року з виплатою 12% річних ( т.1 а.с.12-15).
Право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.11.2005 року.
В забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем ОСОБА_2 та АКБ «Правекс Банк» укладено договір іпотеки № 1926-009/05Р. Відповідно до п. 1.1 Договору іпотеки, Іпотекодавець ОСОБА_2 для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед іпотекодержателем АКБ «Правекс Банк» за кредитним договором №1926-009/05Р від 10.10.2005 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасно та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, надалі – основне зобов`язання, передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 (а.с.20-24).
Згідно з довідкою ПАТ КБ «Правекс Банк» від 16.01.2018 року кредит позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 10.10.2005 року № 1926-009/05Р погашений у повному обсязі достроково. Договір іпотеки припинив свою дію ( т. 2 а.с.118).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.11.2005 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_2 ( т. 1 а.с.19).
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2006 року до 27.01.2020 року.
За змістом положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.
Водночас відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
За нормою 1 частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, позивачем ОСОБА_1 не заперечувався факт придбання відповідачем ОСОБА_2 спірної квартири за рік до укладення шлюбу, при цьому, останньою стверджувалось, що кошти за кредитним договором виплачувалось сторонами спільно до моменту його повного погашення, що на думку позивача підтверджує той факт, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка якої у даному майні становить 1/2 частину.
Позов в цій частині обґрунтовувався тим, що протягом 15 років вони з відповідачем виплачували кредитні кошти, так як позивач постійно працювала (більшість часу на двох роботах), на підтвердження чого надано копію трудової книжки та копії довідок з місця роботи. Позивачем не заперечувався той факт, що відповідачем було самостійно виплачено 9 400 доларів США із загальної суми 39 000 доларів США, які коштувала спірна квартира (серед них 29600 доларів взятих у кредит, як стверджувалось позивачем сторонами виплачувалось разом). В зв`язку з чим, на думку позивача її частка в нерухомості, на яку вона претендує складає 1/2 частини ( з розрахунку 14800 доларів, що складає 37,9 % від загальної вартості квартири по договору купівлі – продажу.
Відповідачем заперечувались дані доводити сторони позивача, вказуючи про те, що квартира була придбана ним 10.10.2005 року і дана квартира перебуває у його власності. В обґрунтування даних тверджень відповідачем зазначалось про те, що кошти на придбання спірного нерухомого майна ним брались в кредит, який в подальшому виплачували батьки ОСОБА_2 .. Остаточний розрахунок за кредитним договором на суму 13 000 доларів США, було сплачено останнім з особистих коштів, а саме 16.06.2016 року, 22.09.2016 року та 07.10.2016 року, які були йому подаровані його дядьком після продажу квартири у м. Кременчуці.
З огляду на вище встановлені обставини справи та норми, які регулюють спірні правовідносини, суд констатує, що сплата ОСОБА_1 коштів за кредитним договором, укладеним для придбання квартири, не змінює правового статусу квартири, оскільки кредитний договір укладено між АКБ «Правекс Банк» та ОСОБА_2 не в період перебування сторін у шлюбі. Тому зобов`язання з повернення кредиту за зазначеним договором виникло лише у ОСОБА_2 ..
Сплата боргів одного з подружжя, що виникли до укладення шлюбу, за рахунок коштів подружжя може за певних обставин враховуватися під час вирішення спору про поділ спільного майна подружжя чи боргових зобов`язань, проте не може бути підставою для визнання права на майно, набуте до укладення шлюбу.
Аналогічний висновок, викладені в ухвалі Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 712/8602/19. 
Оскільки кредитний договір був укладений до шлюбу та майно за рахунок кредитних коштів не було набуте подружжям в період шлюбу, суд доходить висновку, що позивач в подальшому має право на відшкодування сплачених спільних коштів подружжя.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартири АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_1 1/2 частки спірної квартири є такими, що до задоволення не підлягають.
Судом встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі останніми був придбаний транспортний засіб ВАЗ 217030, 2007 року випуску.
Даний транспортний засіб ВАЗ 217030, 2007 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , з 21.09.2016 року по теперішній час зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 (відповідь Територіального сервісного центру МВС № 5341 (ТСЦ 5341 на запит суду від 30.03.2026 року, за вих. № 31/32-5341).
Згідно аналітичної довідки від 29.01.2020 року, виготовленої ФОП ОСОБА_5 , середня вартість транспортного засобу ВАЗ 217030, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1596 куб см, коробка передач – механічна, привід – передній, тип пального – бензин, комплектація – базова, пробіг – нормальний, станом на дату дослідження складає – 80 340 грн.
Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях на позовну заяву підтвердив факт придбання сторонами у період перебування шлюбу транспортного засобу, але не погоджувався з визначеною позивачем вартістю даного автомобіля.
Надаючи оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Таким чином, автомобіль ВАЗ 217030, 2007 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки він придбаний в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, тому кожен із сторін має право на його 1/2 частку.
Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , що не заперечувалося сторонами у справі.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1 та 2 ст. 71 СК України).
Згідно ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.
Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Враховуючи, що відповідачем не оспорювалось те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, та приймаючи до уваги те, що відповідач згодний був сплатити позивачу грошову компенсацію вартості за 1/2 частину спірного автомобіля, але за умови дійсної та реальної оцінки майна, таким чином сторонами не оспорювалась презумпція спільності даного майна подружжя.
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з метою поділу спільного сумісного майна придбаного у період шлюбу зокрема, автомобіля, зазначивши варіант поділу шляхом виділення кожному із подружжя в особисту власність по частині даного майна.
Отже, жодна з сторін у справі не заявляла вимог про припинення права іншого подружжя на частку у спільній сумісній власності.
Приймаючи до увагу той факт, що в ході судового розгляду справи стороною відповідача крім висловленої позиції щодо незгоди з проведеною позивачем оцінкою вартості автомобіля, будь-яких клопотань щодо призначення експертного дослідження на предмет оцінки вартості спірного автомобіля суду надано не було, за таких фактичних обставин справи та матеріалів справи, суд доходить висновку, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення кожному з подружжя по 1/2 частини автомобіля.
В свою чергу доводи ОСОБА_2 щодо його незгоди про оцінку спірного майна суд відхиляє, оскільки ОСОБА_2 в силу ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачкою звіту про оцінку майна при цьому, відповідачем в ході судового розгляду справи прийнято пасивну процесуальну поведінку, яка виразилась у тому, що останній іншого висновку щодо вартості спірного автомобіля не надав, клопотань про проведення будь-якої експертизи не заявляв.
Як роз`ясний Пленум Верховного Суду України у п.п.22, 30 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, , що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.012021 у справі № 522/1528/15ц, висловлено позицію з приводу того, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі, зокрема і неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто, цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18.
При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленої ОСОБА_1 вимоги щодо визнання за кожним з подружжя по частині автомобіля ВАЗ 217030, 2007 року випуску та відповідність заявленого способу поділу інтересам сторін у справі.
Щодо предметів побутової техніки суд керується такими міркуваннями.
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20.
Докази в справі дають підстави для висновку, що зазначене майно придбане в період перебування сторін у шлюбі, а отже є спільним сумісним майном подружжя і сторонами не оспорювалась презумпція спільної власності подружжя на дані предмети. 
Позивач ОСОБА_1 стверджувала, що в період перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 ними було придбано ряд побутової техніки та предметів побуту, з метою поліпшення умов проживання у помешканні, а саме: комбайн Kenwood KVL 8470S (дата придбання 05.03.2018 р.), морозильну камеру Vestfrost VD 255 F (дата придбання 09.09.2009 р.), кондиціонер LG C12LHH (дата придбання 25.04.2013 р.), дитячий меблевий гарнітур (дата придбання 2011 р.), пральну машину Electrolux EWT 1264 ( дата придбання 15.05.2014р.), телевізор Samsung PS 4292 HX/NWT (дата придбання 2013 рік), кондиціонер LG S09LHP (дата придбання 09.06.2009 р.), шафу-купе (дата придбання 2018 рік), кавомашину Delenghi ESAM 2600 (дата придбання 2015 рік), ноутбук HP Pavilion g6 AR5B225 ( дата придбання 2012 рік).
Відповідно до звіту про оцінку майна від 30.04.2020 року побутова техніка та меблі оцінено на загальну суму 70 294 грн, частка вищевказаного майна кожного з подружжя становить 35 147 грн.
Відповідачем у відзиві та додаткових поясненнях не заперечувався обсяг спільно набутого майна з ОСОБА_1 , яке придбалось ними для поліпшення умов проживання, при цьому відповідачем зазначалась про те, що для придбання вказаної вище побутової техніки та предметів вжитку здійснювалось шляхом оформлення кредитних договір для споживчих потреб. При цьому, ОСОБА_2 на підтвердження даних тверджень та якому лежить тягар доказування у справі, не було надано підтверджуючих документів, а саме копій кредитних договорів та інших письмових доказів, які б підтверджувати твердження відповідача по справі.
Відповідач вказував про те, що наведений позивачем спосіб поділу даних предметів вжитку виконати неможливо, так як заявлений позивачем порядок виділення у власність відповідачу предметів побуту, був вивезений позивачкою при виселенні з квартири, крім шафи – купе та кондиціонеру, які неможливо відокремити було від квартири. Відповідачем при вчиненні даних дій позивачем не заперечувалось проти дій останньої.
Попри дані твердження сторони відповідача, останнім суду не надано письмових доказів на підтвердження даних тверджень та не надано пояснень з даного приводу.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлений позивачем варіант поділу такого майна відповідає інтересам сторін по справі та фактичним обставинам у справі, що вказує про обґрунтованість позовних вимог про визнання права власності на вказані предмети побуту за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівному об`ємі, а саме виділивши позивачу ОСОБА_1 наступні предмети побуту: комбайн Kenwood KVL 8470S (дата придбання 05.03.2018 р.), морозильну камеру Vestfrost VD 255 F (дата придбання 09.09.2009 р.), кондиціонер LG C12LHH (дата придбання 25.04.2013 р.), дитячий меблевий гарнітур (дата придбання 2011 р.); Виннику СВ. Виділивши наступні предмети побуту: пральну машину Electrolux EWT 1264 ( дата придбання 15.05.2014р.), телевізор Samsung PS 4292 HX/NWT (дата придбання 2013 рік), кондиціонер LG S09LHP (дата придбання 09.06.2009 р.), шафу-купе (дата придбання 2018 рік), кавомашину Delenghi ESAM 2600 (дата придбання 2015 рік), ноутбук HP Pavilion g6 AR5B225 ( дата придбання 2012 рік).

За правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить в сумі 1103,58 грн.
Щодо судових витрат сторін на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Суд вважає, враховуючи те, що сторонами протягом усього судового розгляду справи дотримувалась пасивна процесуальна поведінка, що виразилось у ігноруванні засідань, неподання доказів, та приймаючи до уваги те, що сторони не намагались та/або не змогли дійти згоди в позасудовому порядку та під час розгляду справи поділити майно, суд приходить до висновку за необхідним в порядку ч.9 ст. 141 ЦПК України, судові витрати на професійну правову допомогу, яку понесли сторони у справі, залишити за кожною із сторін.
На підставі викладеного і керуючись статтями 12, 81, 200, 206, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «Правекс Банк» про поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ 217030, 2007 року виробництва, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ 217030, 2007 року виробництва, колір чорний, номер кузова НОМЕР_1 .

В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 предмети побуту: комбайн Kenwood KVL 8470S (дата придбання 05.03.2018 р.), морозильну камеру Vestfrost VD 255 F (дата придбання 09.09.2009 р.), кондиціонер LG C12LHH (дата придбання 25.04.2013 р.), дитячий меблевий гарнітур (дата придбання 2011 р.).

В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 предмети побуту: пральну машину Electrolux EWT 1264 ( дата придбання 15.05.2014р.), телевізор Samsung PS 4292 HX/NWT (дата придбання 2013 рік), кондиціонер LG S09LHP (дата придбання 09.06.2009 р.), шафу-купе (дата придбання 2018 рік), кавомашину Delenghi ESAM 2600 (дата придбання 2015 рік), ноутбук HP Pavilion g6 AR5B225 ( дата придбання 2012 рік).

В задоволення позовної вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в сумі 1103,58 грн.
Судові витрати, понесені позивачкою на професійну правничу допомогу, залишити за позивачкою ОСОБА_1 .
Судові витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, залишити за відповідачем ОСОБА_2 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 25.05.2026 року.
Суддя Подільського районного суду міста Полтави  	Ю. В. Фоміна