Справа № 560/1810/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

13 травня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт-Експрес" до Хмельницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» Хмельницької митниці від 08 грудня 2025 року № 400000202576.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» Хмельницької митниці від 08 грудня 2025 року № 400000202577.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним при митному оформленні транспортних засобів були подані всі необхідні документи, які підтверджували право на застосування тарифних преференцій, зокрема сертифікати з перевезення товару форми EUR.1. Зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ґрунтуються виключно на листах уповноважених органів Республіки Польща про непідтвердження преференційного походження товару, що, на думку позивача, не є достатньою підставою для донарахування митних платежів.
Вказує, що сертифікати EUR.1 є чинними, не анульовані, не визнані недійсними та не відкликані, а митним органом не надано доказів подання позивачем недостовірних документів чи вчинення ним протиправних дій під час митного оформлення товару.
Також позивач зазначає, що відповідальність за видачу сертифікатів EUR.1 та достовірність зазначених у них відомостей покладається на експортера, а декларант не зобов`язаний перевіряти законність дій експортера чи походження товару поза межами наданих йому офіційних документів.
Крім того, позивач посилається на те, що митницею не обґрунтовано наявності підстав для проведення перевірки після завершення митного оформлення, не наведено обставин, які б свідчили про виникнення обґрунтованих сумнівів щодо походження товару, а також не враховано інші подані позивачем документи, які підтверджують походження транспортних засобів з країн Європейського Союзу.
Ухвалою суду від 20.03.2026 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що під час перевірки було встановлено порушення позивачем вимог частини першої статті 281 Митного кодексу України та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість.
Зазначає, що сертифікати з перевезення товару форми EUR.1 від 14.08.2024 №PL/MF/AT 0239836 та від 16.09.2024 №PL/MF/AT 0239857 не підтверджують преференційного походження товарів з Європейського Союзу, оскільки під час перевірки експортер не надав документів, які б підтверджували відповідність товарів правилам преференційного походження.
Також відповідач вказує, що листи уповноважених митних органів Республіки Польща є належним та достатнім доказом для висновку про неправомірність застосування позивачем тарифної преференції 410 «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС», а митний орган не наділений повноваженнями ставити під сумнів результати перевірки, проведеної компетентним органом іноземної держави.
Крім того, зазначає, що митний контроль після завершення митного оформлення допускається положеннями Митного кодексу України, а відсутність порушень під час первинного митного оформлення не звільняє платника податків від обов`язку сплати належних митних платежів у разі виявлення порушень у подальшому. Також вказує, що позивач під час проведення перевірки не скористався своїм правом надати додаткові пояснення та документи на підтвердження законності застосування тарифних преференцій. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
На підставі наказу Хмельницької митниці від 21.10.2025 № 217 було проведено документальну невиїзну перевірку стану дотримання ТОВ "Імпорт-Експрес" вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності нарахування митних платежів за митними деклараціями від 19.08.2024 № UA400040/2024/21515 та від 19.09.2024 № UA400040/2024/24055 тривалістю 5 робочих днів з 05.11.2025.
За результатами перевірки складено Акт від 17.11.2025 № 35/25/19/44695197 «Про результати документальної невиїзної перевірки стану дотримання ТОВ "Імпорт-Експрес" вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності нарахування митних платежів за митними деклараціями від 19.08.2024 № UA400040/2024/21515 та від 19.09.2024 № UA400040/2024/24055.
В ході проведення перевірки було встановлено, що ТОВ "Імпорт-Експрес" за вказаними митними деклараціями, що підлягають перевірці, задекларовано транспортні засоби спеціального призначення, а саме:
- за митною декларацією від 19.08.2024 № UA400040/2024/21515: «Автобетономішалка марки MAN, модель TGS 35.400, ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 10518 см3, потужність двигуна - 294 kw, загальна кількість місць, включаючи місце водія, - 2, бувший у використанні, рік виготовлення - 2011, виробник: MAN (DE), торговельна марка: MAN».
Фактурна вартість товару - 30232 євро (курс НБУ: 1 євро = 45,2991 грн на день митного оформлення; фактурна вартість - 1369482,40 грн). Сума нарахованих митних платежів склала 416117,53 грн, з них: ввізне мито (нараховане умовно) - 138705,84 грн, податок на додану вартість (сплачено) - 277411,69 грн;
- за митною декларацією від 19.09.2024 № UA400040/2024/24055: «Автобетономішалка марки MERCEDES-BENZ, модель ACTROS, ідентифікаційний номер (номер шасі) НОМЕР_2 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 11946 см3, потужність двигуна - 265 kw, загальна кількість місць, включаючи місце водія, - 2, бувший у використанні, рік виготовлення - 2010, виробник: MERCEDES-BENZ (DE), торговельна марка: MERCEDES-BENZ». 
Фактурна вартість товару - 29767 євро (курс НБУ: 1 євро = 46,1099 грн на день митного оформлення; фактурна вартість - 1372553,40 грн). Сума нарахованих митних платежів склала 429167,90 грн, з них: ввізне мито (нараховане умовно) - 143055,97 грн, податок на додану вартість (сплачено) - 286111,93 грн.
Зазначені моторні транспортні засоби спеціального призначення оформлено у митному режимі імпорту за кодом 8705400000 згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита на товар складає 10%).
У графі 34 МД «Країна походження» зазначено «EU» (Європейський Союз).
У графі 36 МД «Преференції» зазначено код преференції зі сплати ввізного мита 410 «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС».
У графі 47 МД «Розрахунок податків» здійснено нарахування, зокрема, ввізного мита, при цьому у стовпчику «Спосіб платежу» вказано цифровий код «06» («Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування, передбаченим Митним кодексом України, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, при поміщенні товарів у митні режими імпорту (випуск у вільний обіг), експорту»), що свідчить про застосування пільги зі сплати ввізного мита.
Для підтвердження преференційного походження ТОВ «Імпорт-Експрес» до митного оформлення за МД від 19.08.2024 №UA400040/2024/21515 та від 19.09.2024 №UA400040/2024/24055 було надано два сертифікати з перевезення товару, а саме:
- форми EUR.1 від 16.09.2024 №PL/MF/AT 0239857; 
- форми EUR.1 від 14.08.2024 №PL/MF/AT 0239836. 
Відправник - «PRZEDSIEBIORSTWO WIELOBRANZOWE MAREK MACKIEWICZ» (Польща).
Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Імпорт-Експрес»:
- частини 1 статті 281 Митного кодексу України, в частині правильності, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг, застосування занижених ставок ввізного мита, в результаті чого занижено податкові зобов`язання зі сплати ввізного мита за митними деклараціями від 19.08.2024 № UA400040/2024/21515 на суму 138705,84 та від 19.09.2024 № UA400040/2024/24055 на суму 143055,97 грн. 
- пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість за митними деклараціями від 19.08.2024 № UA400040/2024/21515 на суму 27741,17 та від 19.09.2024 № UA400040/2024/24055 на суму 28611,19 грн. 
За наслідками проведення перевірки, контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 08.12.2025 № UA 400000202576 та № UA 400000202577.
Позивач, не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Митного кодексу України (далі - МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст.4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Як встановлено ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Так, згідно з п. 190.1 ст.190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті й включаються до ціни товарів.
Відповідно до положень ст. 272 МК України, ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Статтею 276 МК України визначено, що платниками мита є: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 277 МК України об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що платники податків, визначені ст. 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до ч. 1 ст. 277 МК України) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.
Статтею 278 МК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
За змістом частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До товарів, які випускаються у вільний обіг на митній території України відповідно до частини шостої статті 75 цього Кодексу, застосовуються знижені ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не визначено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Відповідно до частин 1, 5 статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною 1 статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Згідно підпункту "в" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.
Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).
Пунктом 190.1 статті 190 ПК України передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.
Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях (пп. 54.3.6 п. 54.3 ст.54 ПК України).
Пунктом 54.4 статті 54 ПК України врегульовано, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
У відповідності до статті 36 МК України положення цього Кодексу встановлюють непреференційні правила щодо визначення країни походження товарів, що переміщуються через митний кордон України, з метою застосування:
1) ставок мита, правил щодо його справляння до товарів, яким надається режим найбільшого сприяння, крім тарифних пільг (преференцій), встановлених міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
2) заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності;
3) інших заходів відповідно до вимог Світової організації торгівлі, пов`язаних із визначенням країни походження товару.
Країною походження товару вважається країна, в якій: 1) товар був повністю отриманий; 2) товар був підданий останнім економічно обґрунтованим виробничим та технологічним операціям з переробки, що призвели до виробництва нового товару або є важливою стадією виробництва, за умови виконання в цій країні критеріїв достатньої переробки, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Якщо стосовно конкретного товару критерії достатньої переробки не встановлено, застосовується правило, згідно з яким країна походження товару визначається за країною походження використаних при переробці матеріалів з найбільшою вартістю.
Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон, територія чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Повністю отримані або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються відповідно до законів України, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Особливості визначення країни походження товару, що ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон, розташованих на території України, встановлюються законом.
Верховна Рада Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифікувала Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (далі - Угода про асоціацію).
За змістом статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію, положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди ("Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва") (далі – Протокол І до Угоди про асоціацію).
Відповідно до статті 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави мито включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.
Відповідно до частини 1 статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
Згідно статті 2 розділу ІІ "Визначення концепції "походження товарів" Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Частиною 1 статті 16 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V "Підтвердження походження Протоколу 1 до Угоди про асоціацію, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. 
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Дата видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 повинна бути вказана в Комірці 11 цього сертифіката.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Частинами 1-3 статті 41 МК України визначено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Електронні документи про непреференційне походження товару, створені, передані, збережені або перетворені електронними засобами у візуальну форму, можуть використовуватися як документи про походження товару на паперовому носії з дотриманням законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також у сфері електронних довірчих послуг.
У разі якщо декларант створює ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ про походження товару та документ на паперовому носії, кожен із цих документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.
Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації, крім випадків, якщо обов`язкове подання оригіналу такого документа для цілей визначення країни походження товару передбачено законами України або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом цієї країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Отже, відповідно до положень частини третьої статті 41 МК України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом.
Як вбачається зі змісту акту перевірки від 17.11.2025, Хмельницькою митницею був направлений запит від 04.03.2025 №7.26-2/15-02/4/851 до Держмитслужби України з подальшим перенаправленням уповноваженим митним органам Республіки Польща, з проханням надати допомогу в проведенні перевірки документів про походження товарів та даних, які у них містяться. 
Листами уповноважених митних органів Республіки Польща від 26.06.2025 №2401-ІОА.4331.39.2025.JP та № 2401-IOA.4331.30.2025.КК повідомлено, що преференційне походження товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару форми EUR.1 від 16.09.2024 №PL/MF/AT 0239857 та від 14.08.2024 №PL/MF/AT 0239836, не підтверджено.
На переконання відповідача, преференційне походження товарів не підтверджено, відтак пільги надані (отримані) позивачу з порушенням вимог Угоди.
В той же час, суд звертає увагу, що в акті перевірки Хмельницька митниця у акті перевірки не навела жодних обставин, які могли б викликати сумніви щодо походження товару, ввезеного позивачем. Також в акті перевірки відсутня інформація, підтверджена відповідними первинними документами чи іншими матеріалами, яка б свідчила про подання декларантом недостовірних документів або інформації, а також про вчинення ним інших протиправних дій, що призвели до заниження обов`язкових митних платежів. Також не зафіксовано розбіжностей між даними, поданими платником податків для митного оформлення, та фактичними обставинами, встановленими під час перевірки. 
Крім того, в акті не зазначено про наявність первинних документів чи інших доказів, які б підтверджували наявність порушень. Також відсутні дані про надання Держмитслужбою доручення на проведення вибіркової перевірки.
При цьому, позивач підтвердив належними документами, що транспортні засоби, ввезені згідно із зазначеними у акті митними деклараціями, придбано у контрагента, який зареєстрований у Польщі. 
Відповідно до отриманих сертифікатів з перевезення товару EUR.1 в графі 4 кожного сертифікату «Країна, група країн або територія, які вважаються місцем походження продуктів» зазначено «Європейський Союз». 
Крім того у деклараціях код країни походження товарів вказано «EU» (Європейський Союз), застосовано преференцію «410» товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу. 
Судом встановлено, що долучені сертифікати EUR.1, які подавались до митного оформлення, не анульовані, не визнані недійсними, не відкликані. Також відсутні докази того, що вказані документи були підроблені або одержані незаконним шляхом.
Таким чином, товари, які були ввезені позивачем в Україну, згідно з митними деклараціями, походять з Європейського Союзу та відповідають правилам походження, що регулюють преференційну торгівлю з Україною, з чого слідує, що позивач виконав усі митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур.
Підставою для донарахування митних платежів слугувала інформація, отримана від уповноважених органів Республіки Польща, згідно з якою товари, охоплені інвойсами, не мають преференційного походження, оскільки експортер не надав достатніх доказів на підтвердження їх преференційного походження.
Однак, під час митого оформлення товарів декларант позивача надав достатній обсяг документів на підтвердження походження товарів із країн Європейського Союзу, тому до вказаних транспортних засобів правомірно застосований преференційний митний режим в рамках Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-V1I, оскільки вказані автомобілі виготовлені в країнах ЄС, які є державами-членами цієї угоди.
Суд зазначає, що наявність у митного органу країни імпорту обґрунтованого сумніву в достовірності документів про походження товару є лише підставою для направлення таким органом до компетентних органів країни експорту запиту про проведення відповідної перевірки на предмет підтвердження або не підтвердження походження товару, і тільки за результатами проведення такої перевірки та отриманої інформації, контролюючий орган країни імпорту вправі прийняти рішення про відмову у наданні преференції.
Вказаний висновок безпосередньо випливає зі змісту пункту 6 статті 33 Доповнення I до Угоди, яким передбачено, що якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
Разом з тим, сам по собі сумнів, навіть якщо він і є обґрунтованим, не може бути підставою для позбавлення особи законного права - права на розмитнення товару із застосуванням преференції, оскільки це суперечить принципам здійснення державної митної справи, як законності та презумпції невинуватості, згідно із статтею 8 Митного кодексу України.
Згідно п.109.1 ст.109 ПК України податковими правопорушеннями, серед іншого, є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.
Зважаючи на те, що під час розгляду справи по суті, відповідач не довів належними та допустимими доказами вини позивача у спірних правовідносинах, оскаржувані податкові повідомлення є протиправними, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає та враховує наступне.
Згідно із ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 5578,88 грн., тому ці витрати, враховуючи задоволення позову, слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці.
Відповідно до ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Тобто, за результатами розгляду справи витрати на залучення перекладача підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Згідно частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження витрат в розмірі 1790,00 грн позивачем надано до суду платіжну інструкцію № 2 від 09.01.2026 та рахунок-фактуру № 08-01-533.
Таким чином, позивачем документально підтверджено витрати, понесені на оплату робіт (послуг) перекладача, залученого ним для перекладу документів.
Водночас відповідач не навів жодних доводів чи заперечень щодо неспівмірності зазначених витрат.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати позивача на оплату послуг перекладача у розмірі 1790,00 грн також підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
За змістом статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, умовою відшкодування стороні понесених витрат на правничу допомогу адвоката відповідно до приписів ст.134 та ст.137 КАС України є встановлення їх розміру згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Однак позивачем не надано будь-яких документальних підтверджень оплати витрат на професійну правничу допомогу (платіжних доручень, актів виконаних робіт/наданих послуг).
Враховуючи те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують здійснення оплати витрат на професійну правничу допомогу, підстави для розподілу таких витрат відсутні.
Водночас, у разі дотримання вимог, визначених статтями 134 та 139 КАС України, позивач не позбавлений права звернутись до суду із клопотанням про присудження на його користь витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням наведеного, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на загальну суму 7368,88 грн., з яких: витрати на послуги перекладу 1790,00 грн.; судовий збір 5578,88 грн.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт-Експрес" задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Хмельницької митниці №UA400000202576 та № UA400000202577 від 08 грудня 2025 року. 
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт-Експрес" судові витрати у розмірі 7368 (сім тисяч триста шістдесят вісім) грн. 88 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 13 травня 2026 року

Позивач:	Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпорт-Експрес" (автодорога Житомир-Чернівці , 143км+558м, м. Старокостянтинів, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 31100 , код ЄДРПОУ - 44695197) 	
Відповідач:	Хмельницька митниця (вул. Пілотська, 2, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29010 , код ЄДРПОУ - 43997560) 	

Головуючий суддя 		Д.А. Божук