Справа № 635/1855/26 
Провадження № 2/635/4454/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Якішиної О.М.
за участю секретар Старишко Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що вона та відповідач мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо та ухиляється від свого обов`язку по утриманню дитини. Зазначене змушує позивача звернутися до суду.
Ухвалою суду від 02.03.2026 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. 
Позивач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Причини неявки не повідомила.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим про дату та час судового засідання у встановленому законом порядку. 
29.04.2026 р. представником відповідача подано відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково, в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу). Посилався на те, що у другому шлюбі у нього народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час він утримує окрім чина, також і дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, на його утриманні знаходяться двоє дітей дружини, батьки яких матеріальної допомоги на їх утримання не надають. Додав, що він систематично надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання доньки в розмірі 10000 грн. Також посилався на те, що відповідач має кредитні зобов`язання. Вважає, що стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі частини його доходів призведе до порушення принципу рівності прав усіх дітей на належне матеріальне забезпечення.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступне.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.07.2025 р. Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, актовий запис № 894.
З Витягів з реєстру територіальної громади від 28.01.2026 р. вбачається, що ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 . Зазначене також визнається відповідачем.
Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_7 з 01.08.2024 р. перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 .
Відповідач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 з 31.07.2024 р. 
Відповідач також має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_10 .
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.
У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи малолітня донька сторін проживає разом з матір`ю та фактично знаходиться на її утриманні. 
Стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку.
Судом встановлено, що донька сторін проживає разом з матір`ю, а отже тягар по її утриманню здебільшого покладається на позивача.
Відповідачем жодних обставин, які б свідчили про його звільнення від сплати аліментів суду не надано, а тому суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання.
Посилання відповідача на наявність у нього боргових зобов`язань та систематичне перерахування позивачу грошових коштів на утримання доньки не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, суд звертає увагу на те, що стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживають неповнолітні діти, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. А обов`язок щодо утримання батьками їх дітей до досягнення ними повноліття не пов`язується з наявністю у батьків кредитних зобов`язань.
Суд також вважає неприйнятними посилання відповідача на те, що на його утриманні перебувають діти його дружини ОСОБА_10 , оскільки вони мають власних батьків, на яких і покладено обов`язок щодо їх матеріального забезпечення.
Суд приймає до уваги, що відповідач, окрім спільної дитини з позивачем, також має малолітнього сина від другого шлюбу. Разом з тим, відповідачем та його представником не надано суду доказів того, що відповідачем сплачуються аліменти на утримання сина або дружини. Як зазначив відповідач, він є військовослужбовцем. Належних та допустимих доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки у визначеному позивачем розмірі, відповідачем суду не надано. Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам сімейного законодавства. Суд вважає, що такий розмір аліментів забезпечить потреби малолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.
Вирішуючи даний спір, суд також виходить з того, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.
Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 24.04.2026 р. до досягнення повноліття дитиною.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. 
Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, судовий збір відповідно до вимог статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст.7, 8, 9-11, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.02.2026 р. і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:
Позивач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О.М. Якішина