Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
19 червня 2026 року № 520/32614/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заічко О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, код ЄДРПОУ43983495) про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:
- визнати протиправним нарахування на користь Держави податкового боргу по ЄСВ ОСОБА_1 та скасувати вимогу № Ф-91139-13 від 13 квітня 2023 року на суму 28956,07 грн, сформованою на ім`я та за адресом: ОСОБА_1 та вказаною адресою: АДРЕСА_2 .
- визнати протиправним нарахування на користь Держави податкового боргу по ЄСВ ОСОБА_1 та скасувати вимогу № Ф-91139-13 від 13 квітня 2023 року на суму 12456,07 грн, сформованою на ім`я та за адресом: ОСОБА_1 та вказаною адресою АДРЕСА_3 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не згодний із нарахування на користь Держави податкового боргу по ЄСВ ОСОБА_1 та вважає, що вимога № Ф-91139-13 від 13 квітня 2023 року підлягає скасуванню.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана сторонам по справі. Відповідачем отримано ухвалу через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку до електронного кабінету ЄСІТС.
Відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив, що оскаржуване рішення є правомірним, відповідач у спірних правовідносинах діяв в межах законодавства. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. 
Також відповідачем надано до суду додаткові пояснення щодо суті спору на обґрунтування висловленої позиції у відзиві.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, суд установив таке.
16 вересня 2025 року в додаток «Приват 24» позивачем було отримано постанову державного виконавця Ю. Сушицької від 16.09.2025 року про арешт коштів боржника.
Відповідно до отриманої постанови виконавче провадження в АСВП зареєстровано ВП НОМЕР_2 та відкрито 16 вересня 2025 року.
Відповідно до постанови підставою для дій державного виконавця став документ : вимога № ф - 91139-13 від 13.04.2023 року, виданого ГУ ДПС у Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Харківській області 12 456,07 грн.
Боржником визнано - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_3 .
19 вересня 2025 року позивач звернувся с заявою до відповідача з вимогою направити вимогу № ф-91139-13 від 13.04.2023 року на мою електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 для прийняття рішення щодо оскарження неправомірних дій ГУ ДПС В Харківській області, та вчинити заходи щодо припинення незаконних дій ГУ ДПС В Харківській області. У відповідності до ЗУ «Про звернення громадян» заява була направлена засобами електронної пошти.
21 жовтня 2025 року позивачем була отримана на електрону пошту постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2.
Відповідно до матеріалів АСВП в розділі «Інші документи» під № 1, № 2 ГУ ДПС в Харківській області було подано заява про відкриття виконавчого провадження та копію вимоги Ф- 91139-13 від 13 квітня 2023 року на суму 12 456,07 грн , сформованою на ім`я та за адресою: ОСОБА_1 та вказаним адресом АДРЕСА_3 .
22 жовтня 2025 року позивачем була отримана відповідь ГУ ДПС в Харківській області від 20.10.2025 року №55911/6/20-40-13-11-17 на 5 арк. та копії вимоги № ф- 91139-13 від 13.04.2023 року на ім`я та за адресом : ОСОБА_1 та вказана адреса АДРЕСА_2 , та копія поштового відправлення №6130122924958 на ім`я та за адресою: ОСОБА_1 та вказана адреса АДРЕСА_2 .
23 жовтня 2025 року державним виконавцем утримано із заробітної плати позивача суму 12457,07 грн, та виконавчий збір та витрати - всього 14004, 67 грн.
27 жовтня 2025 року засобами електронного зв`язку на незаконні дії ГУ ДПС в Харківській області була направлена скарга до ДПС України.
29 жовтня 2025 року позивачем до ДПС була поштою направлена скарга на незаконні дії ГУ ДПС в Харківській області та копія була направлена до ГУ ДПС в Харківській області.
13 листопада 2025 року засобами електронного зв`язку позивачем була отримано «Рішення про залишення скарги без розгляду» ДПС України 32627/6/99-00-06-02-01-06 від 13.11.2025 року.
19 листопада 2025 року засобами електронного зв`язку мною була отримано «Рішення про залишення скарги без розгляду» ДПС України 33214/6/99-00-06-02-01-06 від 19.11.2025 року.
Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.
На виконання ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» («Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №2464-VI на податкові органи покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).
Приписами пунктів 3, 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення таким поняттям: застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом першим пункту 1, пунктами 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами»; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; тоді як, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.
Так, з матеріалів справи встановлено, що позивач самостійно здійснював нарахування та подання до ГУ ДПС у Харківській області сум єдиного внеску за 2021 рік, а також за січень-лютий 2022 року за технологічним кодом платежу 71040000, через що станом на 24.10.2023 р. (дата останнього платежу Позивача) виникла заборгованість у розмірі 6 560,74 грн. Також Позивачем здійснював нарахування та подання до ГУ ДПС у Харківській області сум єдиного внеску за 2021 рік, а також за січень-лютий 2022 року за технологічним кодом платежу 71010000 через що станом на 24.10.2023 р. (дата останнього платежу Позивача) виникла заборгованість у розмірі 5 895,33 грн. Таким чином, станом на 24.10.2023 р. (дата останнього платежу Позивача) Позивач мав непогашену заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 12 456,07 грн. Станом на момент формування та подання до примусового виконання податкової вимоги №ф-91139-13 від 13.04.2023 р. заборгованість Позивача зі сплати єдиного внеску все ще складала 28 956,07 грн. Саме з огляду на те, що Позивач протягом 2023 року здійснював поступове погашення своєї заборгованості по єдиному внеску, сума заборгованості станом на 24.10.2023 р. стала складати вже 12456,07 грн. Протягом 2024-2025 років Позивач не здійснював погашення виниклої заборгованості зі сплати єдиного внеску. Саме тому державна виконавча служба в рамках ВП № 79108992 на виконання вимоги №Ф-91139-13 від 13.04.2023 р. й здійснила правомірне утримання із заробітної плати Позивача суму 12457,07 грн. у якості погашення заборгованості по єдиному внеску.
Крім того, порядок стягнення боргу з єдиного внеску визначено ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ) та розділом VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449). 
Вимоги про сплату боргу з єдиного внеску, винесені з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені Законом № 2464-VІ строки, надсилаються податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Після вручення вимоги, боржнику чинним законодавством надається 10 календарних днів для самостійної сплати та/або оскарження. 
У разі, якщо платник податків не скористався своїм правом на оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) та/або не сплатив вказану у вимозі суму боргу (недоїмки) протягом 10 днів після отримання, відповідно до ст. 25 Закону № 2464-VІ, така вимога узгоджується та направляється для виконання до державної виконавчої служби.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Орган ДВС, до якого для виконання надходить вимога про сплату боргу (недоїмки), відкриває виконавче провадження та проводить всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, спрямовані на погашення боргу в примусовому порядку, зокрема, накрадає арешти на рахунки, майно, вчиняє заходи, спрямовані на заборону виїзду за кордон, проводить реалізацію арештованих активів тощо. 
Судом встановлено, що вимогу №ф-91139-13 від 13.04.2023 р., видану ГУ ДПС України у Харківській області, було направлено Позивачу засобами поштового зв`язку, про що на відповідному поштовому повідомленні було зроблено відмітку про особисте отримання з боку Позивача 21.04.2023р. 
Відповідно до ч. 2 ст. 45 Податково кодексу України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. 
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» № 4833-IX від 15.05.2003 (зі змінами та доповненнями) В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу - підприємця: місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем). Таким чином, використання адреси особи для зв`язку щодо питання діяльності ФО-П та її заборгованості, є законним та належним методом комунікації між податковим органом та платником. 
З огляду на те, що адреса: АДРЕСА_4 відповідно до даних з ДРФО ДПС України з 20.06.2000 була вказана як місце проживання позивача, а наступний запис, яким місце проживання Позивача було змінено на теперішню адресу, з`явилося 01.06.2024 р., то суд приходить до висновку, що ГУ ДПС у Харківській області належним чином та в належні строки здійснено повідомлення позивача про винесену податкову вимогу. 
Щодо посилань позивача на незаконне позбавлення можливості для адміністративного оскарження податкової вимоги, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України № 4697-IX від 08.07.2020 (зі змінами та доповненнями), не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником. В даному випадку, зобов`язанні зі сплати ЄСВ були самостійно нараховані, а тобто й визначені позивачем, через що виключається можливість в адміністративному оскарженні податкових вимог. 
Позивач в своїй позовній заяві також посилався на норми, які регулювали звільнення деяких осіб від нарахування та сплати єдиного податку до припинення або скасування воєнного стану і протягом 12 місяців після припинення або скасування воєнного стану. 
Відповідно до п. 9.19 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 4697-IX від 08.07.2010 р. (зі змінами та доповненнями) тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується. Дія цієї норми зупинена на 2025 та 2026 роки.
Аналізуючи положення п. 9.19 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 4697-IX від 08.07.2010 р. (зі змінами та доповненнями) стає очевидним, що дане право на сплачувати ЄСВ за себе по-перше є саме правом особи, а не його імперативним обов`язком, а по-друге стосується періоду, що починається з 01.03.2022 року. Позивач, в свою чергу, добровільно здійснив нарахування єдиного внеску за січень-лютий 2022 року, відповідно до якого й була визначена сума заборгованості в податкові вимозі. Граничною базою нарахування заборгованості за єдиним внеском по двом технічним кодам, що увійшли до податкової вимоги, є зобов`язання зі сплати єдиного податку по зобов`язанням до березня 2022 року. 
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, код ЄДРПОУ43983495) про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.