Справа № 560/14315/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

01 травня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), у якому просить: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення відомостей про порушення правил військового обліку з боку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо направлення звернення до органів Національної поліції України для здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 ; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити відомості про порушення правил військового обліку з боку ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомити органи Національної поліції України про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до ТЦК та СП.
Ухвалою суду від 25.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно із позовною заявою, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з огляду на таке. 
Вказує, що 09.07.2024 через мобільний застосунок «Резерв+» уточнив свої військово-облікові дані.
Зазначає, що 09.07.2024 звернувся до відповідача із заявою про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Стверджує, що, у зв`язку з бездіяльністю відповідача щодо розгляду цієї заяви позивач звертався до суду. 
Посилається на те, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі №560/13100/24 його позов задоволено, після чого відповідач повідомив про виконання рішення суду та оформлення позивачу відстрочки до 07.02.2025.
Позивач зазначає, що у травні — червні 2025 року йому стало відомо про перебування у «розшуку ТЦК» з 28.11.2024 та про відображення у мобільному застосунку «Резерв+» інформації щодо порушення ним правил військового обліку.
На думку позивача, відповідач безпідставно вніс до Реєстру відомості про порушення ним правил військового обліку та без належних правових підстав направив звернення до органів Національної поліції України для його адміністративного затримання і доставлення до ТЦК та СП.
Позивач також стверджує, що повістку №330400 на 15.10.2024 не отримував, про обов`язок прибути до відповідача у вказану дату не був належно повідомлений, протокол про адміністративне правопорушення щодо нього не складено, постанову у справі про адміністративне правопорушення не винесено, а тому факт порушення ним правил військового обліку у встановленому законом порядку не підтверджений.
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
09.07.2024 позивач уточнив свої військово-облікові дані через мобільний застосунок «Резерв+», що підтверджується електронним військово-обліковим документом, долученим до матеріалів справи. 
Ця обставина не спростована відповідачем.
09.07.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі №560/13100/24 позов ОСОБА_1 щодо бездіяльності відповідача з приводу розгляду заяви про відстрочку було задоволено. 
Із матеріалів справи вбачається, що після ухвалення цього рішення суду відповідач повідомив про його виконання та оформлення позивачу відстрочки до 07.02.2025.
Із наданого до матеріалів справи електронного військово-облікового документа вбачається відображення інформації про порушення позивачем правил військового обліку та про звернення ТЦК та СП 28.11.2024 до органів Національної поліції України для доставлення позивача до ТЦК та СП з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення.
14.07.2025 представник позивача — адвокат Малькут О.О. — направив до ІНФОРМАЦІЯ_2 адвокатський запит, у якому просив повідомити, зокрема, чи встановлювались посадовими особами відповідача порушення правил військового обліку з боку позивача, чи складались щодо нього протоколи або постанови за статтями 210, 210-1 КУпАП, а також чи направлялось звернення до органів Національної поліції України про доставлення або розшук позивача.
Листом №6/4482 від 23.07.2025 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 перебуває у «розшуку ТЦК» у зв`язку з неприбуттям 15.10.2024 за повісткою №330400 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, за твердженням відповідача, була направлена позивачу для уточнення даних поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» за поштовим відправленням №0600293020920.
У цьому ж листі відповідач повідомив, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не складався, а звернення до органів Національної поліції України про доставлення або розшук позивача було надане через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів — АІТС «Оберіг».
Матеріали справи не містять доказів вручення позивачу повістки №330400 або доказів отримання ним поштового відправлення №0600293020920.
Матеріали справи також не містять: протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача; постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності; доказів подання позивачем заяви про визнання адміністративного правопорушення; доказів згоди позивача на розгляд справи про адміністративне правопорушення за його відсутності; доказів повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII - у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частинами першою, третьою, п`ятою статті 33 Закону №2232-XII встановлено, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною першою статті 34 Закону №2232-XII, персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16ю03.2017 №1951-VIII (далі – Закон №1951-VIII у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1951-VIII, Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
За статтею 2 Закону №1951-VIII, основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону №1951-VIII, основними засадами ведення Реєстру є: 1) обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) повнота та актуалізація відомостей Реєстру про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Частинами восьмою, дев`ятою статті 5 Закону №1951-VIII встановлено, що органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Відповідно до частини першої статті 6 цього Закону, до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з пунктом 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII, до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення). 
Стаття 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) встановлює, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Стаття 210-1 КУпАП передбачає, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
За статтею 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно зі статтею 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до статті 258 КУпАП, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених у частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтею 110, частинами першою, другою і третьою статті 114, статтею 115, частинами першою, другою статті 116-1, частинами першою, другою і третьою статті 116-3, статтями 119, 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.
Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.
За частиною першою статті 259 КУпАП, з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до органу Державної прикордонної служби України, штабу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону чи громадського пункту з охорони громадського порядку поліцейським, посадовою особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, військовослужбовцем чи працівником Державної прикордонної служби України або членом громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а при порушенні законодавства про державну таємницю або порушенні військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України, правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - до органів Служби безпеки України її співробітником. Доставлення порушника з числа кадрових співробітників розвідувального органу України при виконанні ним своїх службових обов`язків здійснюється тільки у присутності офіційного представника цього органу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджений Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – Порядок № 1487 у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
Відповідно до абзацу третього пункту 56 Порядку №1487, за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ та розвідувальних органів (яке має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані (за наявності), передбачені статтею 7 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, підставу (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи), надісланим у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС, здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ. У разі відсутності технічної можливості передачі даних такі звернення надсилаються в паперовій формі (додаток 20). 
Відповідно до абзацу шістнадцятого пункту 79 цього Порядку, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку, з урахуванням вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку. 
Відповідно до абзацу сімнадцятого пункту 79 Порядку №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки повідомляють Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, щодо яких надсилалося звернення відповідно до вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку. Таке повідомлення має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані (за наявності), а також унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи. 
Додаток 20 до Порядку №1487 містить форму звернення щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення, до відповідного ТЦК та СП для складення протоколів про адміністративні правопорушення.
Так, предметом спору у цій справі є правомірність дій відповідача щодо внесення до Реєстру відомостей про порушення позивачем правил військового обліку, правомірність направлення звернення до органів Національної поліції України для адміністративного затримання та доставлення позивача, а також наявність підстав для зобов`язання відповідача усунути наслідки таких дій.
Суд встановив, що єдиною підставою, яку відповідач назвав у відповіді №6/4482 від 23.07.2025, є неприбуття позивача 15.10.2024 за повісткою №330400.
Водночас, відповідач не подав суду доказів належного вручення позивачу повістки №330400 або доказів того, що позивач іншим передбаченим законом способом був належно повідомлений про обов`язок прибути 15.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд виходить з того, що саме по собі посилання відповідача у листі №6/4482 від 23.07.2025 на направлення повістки поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» за поштовим відправленням №0600293020920 не доводить факту вручення позивачу повістки або належного повідомлення його про виклик.
Відповідач також прямо повідомив, що протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача не складався.
Отже, матеріали справи не підтверджують, що станом на 28.11.2024 відповідач мав належні та достатні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210 або статтею 210-1 КУпАП.
Суд зазначає, що відомості про порушення правил військового обліку не є нейтральною інформацією. 
Їх відображення у Реєстрі та електронному військово-обліковому документі створює для особи несприятливі правові наслідки, зокрема може бути підставою для ініціювання її адміністративного затримання та доставлення до ТЦК та СП.
Відповідно до змісту пункту 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII, до Реєстру вносяться відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП, а саме дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення.
З аналізу цієї норми суд доходить висновку, що законодавець пов`язує внесення таких відомостей до Реєстру не з припущенням посадової особи ТЦК та СП про можливе порушення, а з наявністю процесуального оформлення відповідного адміністративного провадження.
У матеріалах справи відсутні протокол про адміністративне правопорушення, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, докази визнання позивачем адміністративного правопорушення та докази його згоди на розгляд справи за відсутності.
За таких обставин відповідач не довів наявності встановленого у законному порядку факту порушення позивачем правил військового обліку.
У той же час, суд відхиляє підхід, за яким для відображення у Реєстрі інформації про порушення правил військового обліку достатньо самого лише твердження ТЦК та СП про неприбуття особи за повісткою. 
Такий підхід суперечив би статті 19 Конституції України, статтям 6, 7 Закону №1951-VIII та процедурним гарантіям КУпАП, оскільки фактично дозволяв би суб`єкту владних повноважень фіксувати несприятливу для особи інформацію без належного встановлення факту правопорушення.
Щодо звернення відповідача до органів Національної поліції України, то суд зазначає таке.
Абзац третій пункту 56 Порядку №1487 регламентує дії Національної поліції за зверненням ТЦК та СП, а абзац шістнадцятий пункту 79 Порядку №1487 визначає повноваження ТЦК та СП звертатися до органів Національної поліції у разі неможливості складення протоколу на місці для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколів.
Частина перша статті 259 КУпАП також пов`язує доставлення особи саме з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення, якщо його неможливо скласти на місці вчинення правопорушення і якщо складення протоколу є обов`язковим.
Отже, направлення звернення до органів Національної поліції України для адміністративного затримання та доставлення особи не може ґрунтуватися лише на непідтвердженому припущенні про неприбуття за повісткою. 
Таке звернення має ґрунтуватися на належних даних про вчинення особою адміністративного правопорушення та на неможливості складення протоколу без доставлення особи.
У цій справі відповідач не довів: належного вручення позивачу повістки №330400; неприбуття позивача за належно врученою повісткою; відсутності поважних причин неприбуття; неможливості складення протоколу без доставлення позивача; наявності складеного протоколу або постанови; визнання позивачем факту правопорушення.
За частиною другою статті 77 КАС України саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування правомірності своїх дій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 зазначила, що обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає обов`язку позивача довести обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте саме відповідач повинен довести законність оскаржуваного владного волевиявлення.
У цій справі позивач довів факт відображення у його електронному військово-обліковому документі інформації про порушення правил військового обліку та факт направлення звернення до органів Національної поліції України. 
Відповідач, зі свого боку, не довів правомірності таких дій.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду щодо істотності процедурного порушення, відповідно до якого процедурне порушення є істотним, якщо за умови дотримання процедури рішення суб`єкта владних повноважень могло бути іншим (зокрема, постанова Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18).
Суд вказує на те, що у цій справі порушення процедури відповідачем є істотним, оскільки за відсутності доказів належного виклику позивача, складення протоколу, винесення постанови або іншого належного встановлення факту адміністративного правопорушення відповідач не мав достатніх правових підстав ані для внесення до Реєстру відомостей про порушення позивачем правил військового обліку, ані для направлення звернення до органів Національної поліції України.
Щодо способу захисту суд, то зазначає таке.
Позивач просить не лише визнати дії відповідача протиправними, а й зобов`язати відповідача виключити відповідні відомості з Реєстру та повідомити органи Національної поліції України про відсутність підстав для адміністративного затримання і доставлення.
За змістом частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може, зокрема, визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати його вчинити певні дії.
У цій справі визнання дій відповідача протиправними саме по собі не забезпечить повного поновлення прав позивача, оскільки спірні відомості можуть і надалі відображатися у Реєстрі, а звернення до органів Національної поліції України може продовжувати створювати ризик адміністративного затримання та доставлення позивача.
Тому ефективним способом захисту є зобов`язання відповідача виключити відповідні відомості з Реєстру та повідомити орган Національної поліції України, до якого було направлено звернення, про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача за обставинами, пов`язаними з неприбуттям 15.10.2024 за повісткою №330400.
Крім того, обраний позивачем спосіб захисту в частині зобов`язання відповідача повідомити орган Національної поліції України про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача узгоджується з абзацом сімнадцятим пункту 79 Порядку №1487, який прямо передбачає повідомлення ТЦК та СП Національній поліції про відсутність таких підстав щодо осіб, стосовно яких раніше надсилалося відповідне звернення.
Такий спосіб захисту не виходить за межі позовних вимог, відповідає їх змісту та спрямований на усунення наслідків протиправних дій відповідача.
З огляду на викладене вище, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності внесення до Реєстру відомостей про порушення позивачем правил військового обліку та не довів правомірності направлення звернення до органів Національної поліції України для адміністративного затримання і доставлення позивача до ТЦК та СП.
Матеріали справи не містять доказів належного вручення позивачу повістки №330400, доказів складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності або доказів визнання позивачем адміністративного правопорушення.
За таких обставин, позов у цій справі підлягає задоволенню повністю.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, судовий збір у розмірі 1211, 20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення звернення до органів Національної поліції України для здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомити орган Національної поліції України, до якого було направлено звернення відповідно до абзацу третього пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» про адміністративне затримання та доставлення ОСОБА_1 , про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обставинами, пов`язаними з неприбуттям 15.10.2024 за повісткою №330400.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений