Справа № 478/14/26 Провадження № 2/478/146/2026 	

Р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року смт. Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, у складі:
головуючого судді Томашевського О.О.,
за участю:
секретаря судових засідань Шинкарюка М.О.,
представника позивача Подосінова П.А.,
(в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Казанка, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою адвоката Подосінова П.А., поданої в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, 
В с т а н о в и в:
У січні 2026 року адвокат Подосінов П.А. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Позовну заяву обґрунтовано тими обставинами, що 24 травня 2024 року близько 21 год 47 хв., за відсутності опадів, неповнолітній ОСОБА_2 , не маючи права на керування будь-якими транспортними засобами, керуючи технічно-справним мотоциклом, марки «YAMAHA», моделі «МТ-07», без реєстраційного номеру, з малолітнім пасажиром ОСОБА_4 , рухався по сухій, частково забрудненій ділянці проїжджої частини вулиці Миру в селищі Казанка Баштанського району, що має дві смуги, призначені до руху в обох напрямках (по одній смузі в кожному напрямку), в напрямку від вулиці Центральна до вулиці Васляєва, зі швидкістю близько 70 км/год, із увімкненим світлом головної фари даного транспортного засобу в режимі ближнього світла. В цей час на зустріч ОСОБА_2 , тобто в напрямку від вулиці Васляєва до вулиці Центральна, в межах своєї смуги, рухався скутер, марки «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , зі швидкістю близько 50-60 км/год, з увімкненим світлом головної фари даного транспортного засобу, який в подальшому здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, тобто ту, якою рухався ОСОБА_2 .
Створивши аварійну ситуацію, водій ОСОБА_5 , з метою її усунення змінив напрямок керованого ним скутера, марки «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 праворуч, повертаючись на свою смугу. В свою чергу, рухаючись по обраному напрямку та наближаючись до будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 у порушення вимог п.п. 1.3, 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.3, 12.4, 12.9 «б» ПДР України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, рухався в межах населеного пункту зі швидкістю близько 70 км/год і не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки. Не переконавшись у безпечності маневру, він виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення керованого ним мотоциклу з лівою передньою частиною скутера, який повертався на свою смугу руху. 
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій скутера, марки «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку на грунті ЧМТ, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, численних переломів кісток обличчя в поєднанні з переломом правої стегнової кістки, від яких загинув на місці пригоди, а пасажир мотоциклу, марки «Yamaha», ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді рваної рани правої кістки, численних саден та забоїв м`яких тканин верхніх та нижніх кінцівок, закритого перелому правого ліктьового відростка без зміщення уламків, закритого перелому голівки 4-ої п`ясної кістки, основних фаланг 4-5-го пальця правої кисті зі зміщенням уламків, закритого перелому 4-5-ої п`ясних кісток лівої кісті зі зміщенням уламків. 
29 липня 2025 року Казанківським районним судом Миколаївської області було задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024150000000485 від 25.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності - ОСОБА_2 та ухвалив застосувати до ОСОБА_2 примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п. 1,3 ч. 2 ст. 105 КК України, а саме: застереження, шляхом попередження неповнолітнього ОСОБА_2 про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового кримінального правопорушення; передати неповнолітнього ОСОБА_2 під нагляд матері ОСОБА_3 до досягнення повноліття. 
Таким чином, позивачу, який є батьком загиблого ОСОБА_5 внаслідок необережного керування транспортним засобом ОСОБА_2 , було спричинено сильне душевне страждання та емоційний стрес внаслідок загибелі сина та останній має право вимагати відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
У зв`язку з наведеним, позивач через свого представника просив суд: 
- стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 5 000 000,00 грн на користь позивача;
- стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, а саме, витрати на поховання загиблого ОСОБА_5 у розмірі 28 540,00 грн; 
- судові витрати покласти на відповідачів. 
Ухвалою суду від 07.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
20 січня 2026 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_3 , яка, з урахуванням обставин, зазначених нижче у цьому рішенні, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 5 000 000,00 грн моральної шкоди з відповідачів та істотно зменшити розмір заявлених позовних вимог з урахуванням вини потерпілого та майнового стану відповідача, стягнувши з відповідачки витрати на поховання в розмірі 28 000,00 грн та моральну шкоду у межах 100 000,00 грн.
10 лютого 2026 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої, представник позивача, з урахуванням обставин, зазначених нижче у цьому рішенні, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
25 лютого 2026 року на адресу суду надійшли заперечення відповідачки ОСОБА_3 , яка, з урахуванням обставин, зазначених у нижче у цьому рішенні, частково визнала позовні вимоги у розмірі 28 000,00 грн стягнення витрат на поховання та 100 000,00 грн - моральної шкоди. 
Ухвалою суду від 16.03.2026 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, уточнив суду, що прохальна частина позовної заяви містить технічну помилку в частині стягнення витрат на поховання, а саме, замість вірного розміру понесених позивачем витрат на поховання сина, які складають 28 240,00 грн. помилково вказано 28 540,00 грн. що є опискою. 
Позивач та відповідачі у судове засідання не прибули та про причини своєї неявки суд не повідомили.
Суд вважає, що неявки позивача та відповідачів у судове засідання не перешкоджають розгляду справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.
Так, ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 29.07.2025 року було встановлено, що ОСОБА_2 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_5 , та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_4 , вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зі змісту даної ухвали суду вбачається, що судом було встановлено, що 24 травня 2024 року близько 21 год 47 хв., за відсутності опадів, неповнолітній ОСОБА_2 , не маючи права керування будь-якими транспортними засобами, керуючи технічно-справним мотоциклом марки «YAMAHA», моделі «МТ-07», без реєстраційного номеру, з малолітнім пасажиром ОСОБА_4 , рухався по сухій, частково забрудненій ділянці проїжджої частини вулиці Миру в селищі Казанка Баштанського району, що має дві смуги, призначені для руху в обох напрямках (по одній смузі в кожному напрямку), в напрямку від вул. Центральної до вул. Васляєва, зі швидкістю близько 70 км/год, із увімкненим світлом головної фари даного транспортного засобу в режимі ближнього світла.
В цей час на зустріч ОСОБА_2 , тобто в напрямку від вул. Васляєва до вул. Центральної, в межах своєї смуги, рухався скутер марки «Speed Gear», моделі «JSD150Т-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , зі швидкістю близько 50-60 км/год, з увімкненим світлом головної фари даного транспортного засобу, який в подальшому здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, тобто ту, якою рухався ОСОБА_2 . Створивши аварійну ситуацію, водій ОСОБА_5 з метою її усунення змінив напрямок керованого ним скутера марки Speed Gear», моделі «JSD150Т-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 праворуч, повертаючись на свою смугу руху.
В свою чергу, рухаючись по обраному напрямку та наближаючись до буд. № 224, розташованого по вул. Миру в селищі Казанка Баштанського району Миколаївської області, ОСОБА_2 в порушення вимог п.п.1.3, 2.3 «б», 10.1,11.3, 12.3,12.4, 12.9 «б» Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року, із відповідними змінами та доповненнями (далі-ПДР України), будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, здійснюючи рух в межах населеного пункту близько 70 км/год, на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку та на якій відсутня суцільна лінія дорожньої розмітки та відповідних дорожніх знаків, де виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, при виникненні небезпеки для руху у вигляді скутера марки «Speed Gear», моделі «JSD150Т-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який повертався на свою смугу руху та якого він об`єктивно спроможний був виявити та мав таку можливість, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, не переконавшись , що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху керованого ним мотоцикла марки «YAMAHA», моделі «МТ-07», без реєстраційного номеру, на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення передньою частиною керованого ним мотоцикла із лівою передньою частиною скутера марки «Speed Gear», моделі «JSD150Т-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій скутера марки «Speed Gear», моделі «JSD150Т-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку на ґрунті ЧМТ, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, численних переломів кісток обличчя в поєднанні з переломом правої стегнової кістки, від яких загинув на місці пригоди, а пасажир мотоцикла марки «YAMAHA», моделі «МТ-07», без реєстраційного номеру, ОСОБА_4 отримав тілесні пошкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді рваної рани правої кисті, численних саден та забоїв м`яких тканин верхніх та нижніх кінцівок, закритого перелому правого ліктьового відростка без зміщення уламків, закритого перелому голівки 4-ої п`ясної кістки, основних фаланг 4-5-го пальця правої кисті зі зміщенням уламків, закритого перелому 4-5-ї п`ясних кісток лівої кисті зі зміщенням уламків.
Судом встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п.1.3, 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.3, 12.4, 12.9 «б» ПДР України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали.
Із вказаної ухвали також вбачається, що суд встановив за висновком судово-медичної експертизи №45 від 30.06.2024 року, що смерть ОСОБА_5 , настала від набряку головного мозку на ґрунті ЧМТ: забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, численних переломів кісток обличчя в поєднанні з переломом правої стегнової кістки. Всі наявні ушкодження утворились, найбільш вірогідне одномоментно, від травматичної дії якихось тупих твердих предметів, можливо 24.05.2024 року внаслідок ДТП (зіткнення мопеда та мотоцикла), напрямок дії травмуючої сили - з переду назад. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_5 , виявлений етиловий спирт в концентрації 2,90%, що відповідає сильному алкогольному сп`янінню у живих осіб.
Також з дослідженої ухвали суду встановлено, за що висновком судової авто-технічної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП № 76-34-25 від 03.04.2025 року, водій скутера марки «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.2, 11.1, 11.3, 12.4, 12.9.»б», 12.3 Правил дорожнього руху. Водій мотоцикла марки «YAMAHA», моделі «МТ-07», без реєстраційного номеру, повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.2,12.4,12.9.б,12.3,10.1,11.3 Правил дорожнього руху. В діях водія скутера марки «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що передували ДТП, невідповідностей вимогам пунктів 11.1, 11.3, 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору не вбачається. За умови руху скутера марки «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП зі швидкістю руху в 50-60 км/год, дії водія скутера марки «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що передували ДТП , не відповідали вимогам пунктів 12.4, 12.9.б Правил дорожнього руху. Дії водія мотоцикла марки «YAMAHA», моделі «МТ-07», без реєстраційного номеру, що передували ДТП, не відповідали вимогам пунктів 12.4, 12.9.б, 12.3, 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху. Водій скутера марки «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним виконанням вимог пунктів 11.1, 11.3, 12.4, 12.9.б, 12.3 Правил дорожнього руху, не мав технічної можливості запобігти настанню ДТП. Водій мотоцикла марки «YAMAHA», моделі «МТ-07», без реєстраційного номеру, в умовах події, шляхом належного та своєчасного виконання вимог пунктів 12.4, 12.9.б, 12.3, 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху, мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди. Дії водія скутера марки «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що передували ДТП, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Невідповідність дій водія мотоцикла, марки «YAMAHA», моделі «МТ-07», без реєстраційного номеру, що передували ДТП, вимогам пунктів 12.4, 12.9.б, 12.3, 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Крім цього, судом було встановлено технічну справність транспортних засобів, яким керував ОСОБА_2 , що вбачається з описання судом висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2. «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № 23-3042 від 16.08.2024 року, та яким керував ОСОБА_5 , що вбачається з описаного судом висновку судової авто технічної експертизи по дослідженню технічного стану скутера «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 № 23-3043 від 16.08.2024 року.
Як наслідок, судом було постановлено ухвалу, якою застосовано до неповнолітнього  ОСОБА_2 , примусові заходи виховного характеру, передбачені п. п. 1, 3 ч. 2ст. 105 КК України, а саме:
- застереження, шляхом попередження неповнолітнього ОСОБА_2 про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового кримінального правопорушення;
- передання неповнолітнього ОСОБА_2 під нагляд матері ОСОБА_3 , до досягнення повноліття.
Як також встановлено судом, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується дослідженою судом копією паспорту № НОМЕР_2 виданого 26.03.2024 року.
З дослідженого свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 , виданого 27.05.2024 року Казанківською селищною радою встановлено, що ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 31 року. З копії лікарського свідоцтва про смерть від 26.05.2025 року № 45 вбачається, що смерть ОСОБА_5 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у випадку нещасного випадку поза виробництвом, внаслідок набряку головного мозку та забою головного мозку.
Позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , що вбачається з копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 , виданого 26.03.1999 року відділом ЗАГС Миколаївської області.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 24.05.2024 року, що сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п.1.3, 2.3 «б», 10.1, 11.3, 12.3, 12.4, 12.9 «б» ПДР України. Обставини, що передували ДТП полягають у створенні аварійної ситуації ОСОБА_5 , який керував скутером, марки «Speed Gear», моделі «JSD150T-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 та який здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, якою рухався водій мотоцикла, марки «YAMAHA», моделі «МТ-07», без реєстраційного номеру - ОСОБА_2 , який в свою чергу, при виникненні небезпеки у вигляді скутера, що виїхав на зустрічну смугу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, а змінив напрямок руху керованого ним мотоциклу на зустрічну смугу руху, на яку повторно виїхав водій ОСОБА_5 та внаслідок чого відбулось зіткнення. 
Позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 .
З наданих позивачем доказів, судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається з довідки Новолазарівської сільської ради від 09.07.2020 року № 249 та є військовослужбовцем, який проходить військову службу, що вбачається з довідки від 30.07.2025 року № 1595/2290. 
Згідно наданої суду квитанції до прибуткового касового ордеру від б/д травня 2024 року за № 4 позивачем було сплачено 8 540,00 грн ПП «ОСОБА_14». З наданого суду протоколу опитування особи за її згодою від 14.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_6 було організовано перевезення з моргу та організація поховання ОСОБА_5 . Вартість вказаної послуги складала 8 540,00 грн.
Згідно наданого суду договору підряду від 05.07.2025 року № 68 вбачається, що за замовленням ОСОБА_7 у ПП ОСОБА_8 було замовлено пам`ятник з фігурним вирізом та художнім оформленням, загальною вартістю 19 700,00 грн. З протоколу опитування особи за її згодою від 13.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_1 замовив пам`ятник, вартістю 19 700,00 грн. 
Заперечуючи щодо розміру позовних вимог відповідачка вказала, що позивачем не було підтверджено належними доказами її вини, як матері неповнолітнього відповідача у справі, зазначила, що потерпілий на момент ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння і така його поведінка перебуває у причино-наслідковому зв`язку з настанням шкідливих наслідків, звернула увагу суду, що є єдиною особою, яка фактично утримує сім`ю у складі якої є: 
- неповнолітній син (відповідач по справі), ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_5 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області 21.03.2012 року, який є студентом 3 курсу Міжнародного класичного університету імені Пилипа Орлика, що підтверджується довідкою від 14.01.2026 року № 186; 
- малолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_6 , виданого Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 03.08.2023 року;
- чоловік ОСОБА_9 , 1986 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_7 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції 21.03.2012 року, який є особою з інвалідністю, важкий стан здоров`я якого підтверджується довідкою сімейного лікаря від 25.01.2026 року, Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів ПФУ від 04.03.2025 року та висновком спеціаліста невропатолога б/н та б/д; 
- старша донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_8 , виданого Казанківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 07.06.2016 року, яка проходить програму підготовки в інтернатурі, що підтверджується направленням № b90b3720-2079-48c2-bf97-26e531a04960 та наказом про відрядження ОСОБА_11 від 10.09.2025 року № 33; - 
- мати відповідачки - ОСОБА_12 , 1959 року народження, яка є пенсіонером та отримує мінімальну пенсію; 
Також відповідачка надала відомості щодо матеріального стану своєї сім`ї, а саме: 
- довідку за формою № 5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування відносно ОСОБА_3 за період з 2001-2005 роки, 2008-2025 роки, Витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо набутого страхового стажу за період з 2001-2025 роки, періоди трудових відносин, особливості умов праці, період трудових відносин з 2000 року, дані про нараховану заробітну плату та наказ Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 04.08.2025 року № 426-в про надання відпустки для догляду за дитиною; 
- довідку за формою № 5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування відносно ОСОБА_9 за період з 2005 року, 2008-2010 роки, 2012-2013 роки; 
- довідку за формою № 5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування відносно ОСОБА_10 за період з 2024-2025 роки; 
- акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 20.02.2026 року з якого вбачається, що відповідачі проживають у складі шести осіб, а саме, відповідачі проживають разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та ОСОБА_12 .
Окрім цього, суду надано відповідачкою копії фото листування за допомогою месенджеру із позивачем з приводу добровільного надання відповідачкою позивачу грошових коштів.
Заперечуючи проти доводів відповідачки, представник позивача надав суду протокол допиту свідка від 31.05.2024 року, згідно якого ОСОБА_3 в ході досудового розслідування кримінального провадження за № 12024150000000478 від 25.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року приблизно о 21:00 год, її син ОСОБА_13 вирішив виїхати зі своїм товаришем ОСОБА_4 покататись на мотоциклі без будь-яких реєстраційних документів, на що отримав дозвіл особисто від неї. Зі змісту протоколу також вбачається, що відповідачка разом із чоловіком придбали неповнолітньому синові мотоцикл та дозволили керувати ним без наявних прав на керування.
Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З огляду на статтю 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах (частина перша). У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди (частина третя).
Із наведеного слідує, що батьки (усиновлювачі) або піклувальник відповідають за шкоду, завдану неповнолітньою дитиною, за наявності одночасно двох умов: 1) у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування завданої шкоди; 2) має місце вина батьків (усиновлювачів) або піклувальника. 
При цьому вина батьків (усиновлювачів) або піклувальника презюмується, а це означає, що тягар доказування власної невинуватості покладено на батьків (усиновлювачів) або піклувальника.
Вина в деліктному праві означає невжиття особою усіх заходів, яких від неї було розумним очікувати для того, щоб запобігти завданню шкоди.
У зазначеному контексті батьки (усиновлювачі) або піклувальник є опосередковано причетними до шкоди, завданої їхньою дитиною. Їх вина полягає не в тому, що вони спільно з дитиною завдали шкоди, а в тому, що вони неналежно наглядали за дитиною чи неналежно її виховували, наслідком чого стало те, що дитина допустила шкідливу поведінку, недбало ставлячись до інтересів оточуючих або й свідомо посягала на них.
Відповідно до статті 1180 ЦК України, шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття.
Судом за результатами судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене, частини другої статті 286 КК України, у зв`язку із чим, ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 29.07.2025 року до неповнолітнього  ОСОБА_2 було застосовано примусові заходи виховного характеру, передбачені підпунктами 1, 3 частини другої статті 105 КК України, у виді застереження, шляхом попередження неповнолітнього ОСОБА_2 про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового кримінального правопорушення; передання неповнолітнього ОСОБА_2 під нагляд матері ОСОБА_3 , до досягнення повноліття.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Згідно із частиною 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року по справі № 520/11429/17 визначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
З огляду на наведене вище, суд оцінює встановлені ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 29.07.2025 року обставини як достовірні, належні та допустимі докази у справі, встановлені судовим рішенням, які не потребують повторного встановлення та доказування.
Заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідачів майнової шкоди, а саме витрат на поховання в розмірі 28 540,00 грн., представник позивача посилається на квитанцію до прибуткового касового ордеру від б/д травня 2024 року за № 4, якою підтверджується сплата 8 540,00 грн на адресу ПП «ОСОБА_14» за поховання, а також протокол опитування ОСОБА_6 за її згодою від 14.10.2025 року, договір підряду від 05.07.2025 року № 68 згідно якого за замовленням ОСОБА_7 у ПП ОСОБА_8 було виготовлено пам`ятник з фігурним вирізом та художнім оформленням, загальною вартістю 19 700,00 грн та протокол опитування ОСОБА_7 за його згодою від 13.10.2025 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_1 замовив пам`ятник, вартістю 19 700,00 грн.
Оцінюючи надані докази суд виходить із того, що правові засади використання в якості доказів покази свідків у цивільному процесі регулюється виключно Цивільним процесуальним кодексом України, який опитування свідків адвокатом не передбачає. 
Так, за змістом частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При цьому, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. 
За статтею 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.
Аналіз наведених вище норм дають підставу суду вважати, що показання свідка виступають доказом перед судом шляхом їх здобуття під час спілкування із самим свідком, крім окремих випадків, встановлених ЦПК України.
При цьому, порядок допиту свідка встановлено статтею 230 ЦПК України, який полягає, між іншим, в необхідності встановлення його особи, з`ясування стосунків свідка зі сторонами та іншими учасниками справи, попередження свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, приведення його до присяги та можливість поставити запитання.
Судом було забезпечено можливість сторін заявити про необхідність виклику свідків, проте відповідних заяв чи клопотань перед судом не заявлялося. 
З огляду на наведене, суд не приймає надані стороною позивача протоколи опитування осіб за їх згодою через відсутність обставин, що вказують на їх достовірність та належність в якості доказів.
Поряд із цим суд враховує, що відповідачі визнали обставини позову в частині понесених витрат позивача на поховання в розмірі 28 000,00 грн, у зв`язку із чим, суд керується частиною першою статті 82 ЦПК України, згідно якої, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 
Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди підлягають задоволенню частково, у розмірі 28 000,00 грн, який було визнано відповідачами по справі. 
Вирішуючи позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), зроблено висновок про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23) еквівалентом моральної шкоди виступають гроші. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
В ході розгляду справи, перед судом доведено, що ОСОБА_5 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог ПДР України.
У зв`язку із встановленими обставинами, суд враховує, що смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Поряд із цим, за змістом частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі чи її смерті. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Встановлені судом обставини у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_5 було створено аварійну ситуацію, оскільки він керуючи скутером здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, якою рухався відповідач на мотоциклі. Суд враховує, що відповідач при виникненні небезпеки у вигляді скутера, який виїхав на зустрічну смугу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, а змінив напрямок руху керованого ним мотоциклу на зустрічну смугу руху, на яку повторно виїхав водій ОСОБА_5 внаслідок чого й відбулось зіткнення в якому останній загинув, проте й приходить до висновку, що за таких обставин дії ОСОБА_5 сприяли виникненню у подальшому даної дорожньо-транспортної пригоди. 
Виходячи з наведеного, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд також враховує співвинність ОСОБА_5 .
Суд відхиляє посилання відповідачки на матеріальний стан її сім`ї з огляду на частину четверту статті 1193 ЦК України, згідно якої суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, окрім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. 
Таким чином, суд бере до уваги, що позивач є батьком загиблого ОСОБА_5 , що спричинило йому сильні моральні страждання, пов`язані з вимушеними непоправними змінами в його житті, яких він зазнав у зв`язку із передчасною смертю сина, враховує, що, втрата сина для позивача є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тяжкість, бере до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку він отримав у зв`язку зі смертю рідної людини, та з огляду на співвинність ОСОБА_5 у настанні ДТП, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача в розмірі 200 000 грн.
Такий розмір відшкодування, на думку суду частково компенсує завдану позивачу смертю сина моральну шкоду та не призведене до збагачення останнього за рахунок відповідачів.
Суд відхиляє посилання відповідачки на недоведеність її вини як матері ОСОБА_2 , оскільки такі твердження спростовуються фактом керування її неповнолітнім сином мотоциклом без наявності права на керування транспортним засобом, фактом наявності згоди батьків на здійснення керування їхнім неповнолітнім сином мотоциклом та самим фактом придбання мотоцикла батьками для користування сином, що чітко встановлено судом з наданих під час досудового розслідування показань відповідачки. зафіксованих у протоколі допиту свідка від 31.05.2024 року. 
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 28 000,00 грн та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.
Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди, суд зауважує наступне.
Так, за нормами частини першої статті 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини ( ч.2 ст. 1179 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1180 ЦК України, шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах.
Виходячи з наведеного, суд не погоджується із позовними вимогами в частині стягнення з обох відповідачів матеріальної та моральної шкоди, оскільки в даному випадку, відповідач ОСОБА_2 хоча й не набув повноліття, проте завдана ним шкода повинна відшкодовуватись саме ним в силу норм цивільного законодавства, а у випадку відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню відповідачкою в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди на користь позивача із покладенням субсидіарної відповідальності на відповідачку, з якої, у випадку відсутності у відповідача майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, ця шкода підлягає стягненню в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі. 
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Оскільки сторонами не надано будь-яких доказів на підтвердження судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, то судом відповідний розподіл судових витрат не проводиться.
Що стосується судового збору, то суд враховує наступне.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Пунктом 1 частини другої статті 4 вказаного Закону визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягає сплаті 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Таким чином, враховуючи ціну позову у розмірі 5 028 240,00 грн, при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 16 640,00 грн. 
Між тим, у пункті 6 частини першої статті 5 вказаного Закону передбачено, що, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зі змісту частин першої та шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
За таких обставин, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду за цим позовом, витрати пов`язані зі сплатою судового збору підлягають стягненню на користь держави з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Так, загальний розмір позовних вимог складає 5 028 240,00 грн, з яких судом було задоволено 228 000,00 грн, або 4,53% від ціни позову.
Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 753,79 грн.
Виходячи з наведеного вище, керуючись ст. ст. 133,141,263-265, ЦПК України, 23, 1166, 1177-1180,1193 ЦК України, суд,
постановив:
Позовну заяву адвоката Подосінова П.А., подану в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ) моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн 00 коп., матеріальну шкоду, а саме, витрати на поховання в розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн 00 коп., а у разі відсутності у ОСОБА_2 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, стягнути з його матері - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_11 ) на користь ОСОБА_1 невідшкодовану частину шкоди.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь держави судовий збір в розмірі 753 (сімсот п`ятдесят три) грн 79 коп, а у разі відсутності у ОСОБА_2 майна, достатнього для сплати судового збору, стягнути з його матері - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_11 ) на користь держави невідшкодовану частину судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 20.05.2026 року.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області О.О. Томашевський