Справа № 139/236/26 
Провадження № 2/139/181/26 

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2026 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.
з участю секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,
розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в селищі Муровані Курилівці справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення коштів на повнолітнього сина, який продовжує навчання та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги,
У С Т А Н О В И В:
Відповідач є батьком ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття і продовжує навчання у Михайловецькому професійному аграрному ліцеї. ОСОБА_1 несе витрати, пов`язані з утриманням та навчанням сина. В той же час, як батько приймав участь в утриманні сина виключно у формі сплати аліментів на підставі судового рішення, хоча має можливість надавати матеріальне утримання повнолітньому сину.
Представник позивача – адвокат Солоненко Богдан Миколайович звернувся до суду 15 квітня 2026 року з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 утримання на їх спільного повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним двадцятитрирічного віку або до завершення навчання.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 16 квітня 2026 року було отримано підтвердження про зареєстроване місце проживання відповідача в АДРЕСА_1 (а.с. 66). Відповідно до довідки старости Вербовецького старостинського округу № 10-17/2/141 від 07.04.2026 (а.с. 19) ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання не проживає. У позовній заяві адреса фактичного місця проживання відповідача зазначена у с. Слобідка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.
17 квітня 2026 року відкрито провадження у справі і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09-ту годину 10 хвилин 18 травня 2026 року (а.с. 68).
Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позову з додатками направлено відповідачу 17 квітня 2026 року та отримано ним особисто 25 квітня 2026 року (а.с. 71-72). 
У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача у поданій через канцелярію суду заяві (а.с. 76-77) просив про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився. Відзив на позов та заяви із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач не подав.
Судом ухвалено на підставі ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін.
Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з урахуванням такого:
Відповідач ОСОБА_2 є батьком повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15), який, відповідно до довідки директора Михайловецького ПАЛ № 96 від 10.03.2026 (а.с. 32), навчається у Михайловецькому професійному аграрному ліцеї з 01.09.2025 до 30.06.2026 за професією «Тракторист-машиніст с/г виробництва, водій автотранспортних засобів» з терміном навчання до 1-го року на денній формі навчання і знаходиться не на повному державному утриманні та отримує стипендію.
ОСОБА_3 зареєстрований та проживає з матір`ю в с. Вербовець (а.с. 14, 18, 19). Відповідач, хоча й зареєстрований за місцем проживання сина, однак фактично там не проживає, що стверджується довідкою старости Вербовецького старостинського округу № 10-17/2/141 від 07.04.2026 (а.с. 19), обставинами, встановленими судом під час розгляду справи про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 21-23), а також фактом отримання відповідачем судової повістки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 72).
Доходи позивача та сина складаються із заробітної плати ОСОБА_1 (а.с. 20) та стипендії ОСОБА_3 (а.с. 33).
В той же час, щомісячні витрати на утримання уже повнолітнього сина, що складаються із витрат на харчування, одяг, придбання необхідного приладдя, витрат на додаткові заняття (курси), доїзд до місця навчання, зв`язок, в т.ч. мобільний (а.с. 34-53).
Позивач у позовній заяві вказала, що лише її доходів для забезпечення належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не вистачає. Повнолітній син сторін навчається за денною формою навчання, у зв`язку з чим не має можливості самостійно заробляти кошти.
Відповідач як батько спільного із ОСОБА_1 сина приймав участь в його утриманні виключно у примусовому порядку у вигляді сплати аліментів до досягнення повноліття (а.с. 24-29, 30, 31), але він є молодою і працездатною особою, інших утриманців не має. 
За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Свідоцтвом про народження (а.с. 15) доведено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття, а його батьками є сторони у цій справі.
Повнолітній ОСОБА_3 на даний час до 30.06.2026 навчається у Михайловецькому професійному аграрному ліцеї (а.с. 26), отримує стипендію та перебуває на частковому матеріальному забезпеченні матері, яка оплачує доїзд до місця навчання, навчання на додаткових курсах (а.с. 34-41), результатом яких стало отримання відповідного сертифіката (а.с. 42), забезпечує одягом, продуктами харчування (а.с. 49-53) та всіма необхідними для навчання знаряддями, в т.ч. інтернетом (а.с. 43-48).Такі доходи і витрати позивача є неспівмірним з необхідністю належного утримання сина ОСОБА_4 .
Отже, син відповідача ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги батька, оскільки через форму навчання позбавлений можливості самостійно заробляти на життя та навчання.
Відповідно до інформації ГУ ДПС у Вінницькій області від 27 квітня 2026 року № 4392/5/02-32-12-01-16 (а.с. 73) інформація про доходи ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період з вересня 2025 року до лютого 2026 року відсутня.
В той же час, ОСОБА_2 є молодим сорокарічним чоловіком, він мав матеріальну спроможність сплачувати аліменти до досягнення сином повноліття, а тому суд переконаний, що він може надати матеріальне утримання на повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Відповідач не надав суду будь-яких заперечень проти позову,не заперечив необхідність участі в утриманні повнолітнього сина, не спростував належними доказами будь-які твердження сторони позивача, не подав документів про його непрацездатність і т.п. 
Таким чином, суд переконаний, що у відповідача виник обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
При цьому суд враховує, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, зокрема, що відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, а тому приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь повнолітнього сина на період до закінчення ним навчання у Михайловецькому ПАЛ. 
Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
Так, ч. 1 ст. 182 СК України зобов`язує суд враховати стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
У цій справі стороною позивача доведено матеріальний стан повнолітнього сина та відповідача, спроможність відповідача надавати матеріальне утримання на повнолітнього сина, але відсутність у нього постійного офіційного працевлаштування.
За таких обставин, суд не вбачає за можливе визначити розмір аліментів у частці від заробітку. Суд вважає, що для забезпечення і дотримання прав та інтересів всіх учасників справи та можливості виконання судового рішення, позов підлягає до часткового задоволення в частині визначення способу стягнення аліментів, - його слід визначити у твердій грошовій сумі.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Ураховуючи, що повнолітній син сторін має власний дохід у вигляді стипендії в розмірі 1250 гривень, а також, що позивач щомісяця надає йому матеріальне утримання у розмірі біля 2000 гривень (те, що підтверджено доказами), суд вважає, що й відповідач спроможний без шкоди своїм власним інтересам надавати матеріальну допомогу синові ОСОБА_5 у розмірі 2000 гривень щомісячно на час навчання.
Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми, зокрема, ст. 191 СК України, частина 1 якої гласить, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 15 квітня 2026 року.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України,). 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір” від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 1331 гривня 20 копійок. Саме такий розмір судового збору слід стягнути з відповідача в доход держави.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 користувалася правовою допомогою адвоката Солоненка Б.М. У підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень представником позивача до суду надано наступні докази: договір про надання правничої допомоги від 09 квітня 2026 року (а.с. 55-59), ордер (а.с. 63), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 54), Додаток 1 до Договору про надання правничої допомоги від 09.04.2026 (а.с. 60), Додаток 2 до Договору про надання правничої допомоги від 09.04.2026 - акт наданих послуг від 14.04.2026 (а.с. 61). ОСОБА_1 оплатила вищенаведені послуги, що підтверджується Додатком 4 до Договору про надання правничої допомоги від 01.04.2026 – довідка про отримані від Клієнта кошти (отриманий гонорар) від 14.04.2026 в сумі 4000 гривень (а.с. 62).
Суд вважає подані стороною позивача докази понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу переконливими і достатніми для вирішення питання про їх відшкодування. Одночасно, суд вважає гонорар адвоката співрозмірним із категорією справи, її складністю та кількістю витраченого адвокатом часу.
Керуючись ст.ст. 182, 191, 199-201 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 211, 264, 265, 274, 354 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково. Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який продовжує навчання, в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи із 15 квітня 2026 року на період навчання сина у Михайловецькому професійному аграрному ліцеї, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Право на зазначене утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 1331 (тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: с. Слобідка Кам`янець-Подільського (раніше – Дунаєвецького) району Хмельницької області.

Суддя: ________________