Суддя Шевченко С. В. 

Справа № 644/11427/24 
Провадження № 2-адр/644/1/26 
27.05.2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
27 травня 2026 року м. Харків
Індустріальний районний суд м. Харкова в особі головуючого судді Шевченка С.В., розглянув заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення
у с т а н о в и в:
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 27.04.2026 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову № 664 від 25.10.2024 року по справі про адміністративне правопорушення винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
06.05.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача - адвоката Полюхович А.В. про ухвалення додаткового рішення. В заяві представник позивача просить вирішити питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом зазначено, що 01.07.2025 року на виконання вимог п. 2 ч. 7 ст. 139 КАС України позивачем було подано клопотання про долучення до матеріалів справи акту приймання-передачі на підтвердження фактично наданих послуг з правничої допомоги та їх вартості. 
У зв`язку з тим, що при ухваленні рішення не було вирішено питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача, є необхідність в ухваленні додаткового рішення.
Представник позивача подала заяву з проханням проводити судовий розгляд у її відсутність.
ІНФОРМАЦІЯ_2 подав заперечення на ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заяви посилався на те, що районний ТЦК та СП не є юридичною особою та не має рахунків в органах казначейства. Крім того, посилався на те, що визначений розмір витрат на правничу допомогу у 8 000 грн є явно необґрунтованим та не відповідає принципу співмірності. 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Враховуючи те, що присутність сторін у судовому засіданні при ухваленні додаткового рішення про розподіл судових витрат не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторін.
Суд дослідивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, докази надані представником позивача на підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Так, згідно зі ст.16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Статтею 16 КАС України регламентовано, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
За приписами ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено положеннями ч.ч.1,7 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в т.ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження чи заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Таким чином, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількість витраченого адвокатом часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерієм розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Виходячи з положень статей 132, 134 КАС України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Таким чином, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовано Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
За змістом ст.ст.27,30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц).
Матеріалами справи підтверджується, що з метою захисту законних прав та інтересів, а також представлення в суді, між позивачем та адвокатом Полюхович А.В. укладено договір про надання правничої допомоги № б/н від 06.11.2024.
30.04.2026 року сторонами складено та підписано акт надання послуг до вказаного вище договору правничої допомоги. Відповідно до змісту акту адвокат надав, а позивач прийняв наступну правничу допомогу: ознайомлення з матеріалами справи та надання консультації – 2000 грн, складання та відправлення позову – 4000 грн, представництво позивача в суді – 2000 грн.
У той же час, при вирішенні питання розподілу витрат, пов`язаних із правовою допомогою адвоката, суд насамперед звертає увагу на те, що справа даної категорії, у відповідності до предмету спору, є справою незначної складності, розгляд якої здійснювався в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, проте сторони та їх представники до суду не прибували.
Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, приписи ч.5 ст.134 і п.2 ч.9 ст.139 КАС України, складність справи, яка у свою чергу, не мала публічного інтересу, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, а також виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд вважає, що витрати в заявленому розмірі є неспівмірними і дещо завищеними.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються та не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2023 по справі №910/7032/17.
В обсязі встановлених обставин, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове судове рішення та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення судових витрат та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн, що відповідає вимогам розумності та співмірності.
Суд також звертає увагу на сталу і послідовну судову практику, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена (правові висновки, викладені у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19).
Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 244, 252, 241-246, 256, 255, 268, 269, 271 КАС України, суд,
у х в а л и в:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 , відокремленим підрозділом якого є ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
У стягненні решти суми витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 27.05.2026.
Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 .
Боржник: ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Суддя С.В. Шевченко