ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

12 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 730/1795/25
Головуючий у першій інстанції – Ріхтер В. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/945/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л. 
секретар: Шкарупа Ю.В.
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал»
відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Ріхтер В.В.), постановлене у м.Борзна, 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 511558697 від 14 серпня 2023 року в розмірі 114077 грн. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 14 серпня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії у формі електронного документа з використанням електронного підпису, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», а відповідно до договору факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 14 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №140325, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №511558697 від 14 серпня 2023 року. ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 114077 грн, з яких: 25000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 89077 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2026 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 511558697 від 14 серпня 2023 року в розмірі 114077 грн, 2 422,40 грн судового збору та 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності належними і допустимими доказами факту укладення сторонами електронного договору № 511558697 від 14 серпня 2023 року, отримання відповідачем 25 000 грн та невиконання ним договірних зобов`язань щодо повернення кредиту і сплати процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у заявленому розмірі, розрахунок якої відповідачем не спростовано. Право вимоги за цим договором позивач набув на підставі договорів факторингу, що підтверджується поданими договорами факторингу, додатковими угодами та реєстрами прав вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 2 422,40 грн та 7000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції. З огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову та розмір задоволених вимог, суд вважав, що заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ ««Юніт капітал» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн відповідає переліку/вартості виконаних робіт та критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність задоволення даної вимоги позивача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис належить саме відповідачу. Тягар доказування факту укладення договору та дійсної волі сторони покладається на кредитодавця, якщо позичальник заперечує ці обставини. В позовній заяві позивач стверджує, що 14.08.2023 року між відповідачем та ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір № 511558697, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Перевіркою зазначеного файлу через систему Центрального засвідчувального органу https://czo.gov.ua встановлено відсутність електронних підписів у договорі взагалі. За позицією ОСОБА_1 , наданий позивачем в якості доказу кредитний договір № 511558697 від 14.08.2023 року взагалі не містить ані одноразового ідентифікатора, а ні QR-коду, про який стверджує позивач. Крім того, кредитний договір не містить підпису представника позичальника, а отже договір кредитної лінії №511558697 від 14.08.2023 року є нікчемним, оскільки не підписаний сторонами договору. Також відповідач звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять виписки по рахунку, що є підставою для вмотивованого висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. ОСОБА_1 зазначає про те, що позивач в належний спосіб не набув права вимоги за договором кредитної лінії №511558697 від 14.08.2023 року, оскільки укладений між ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» договір від 28.11.2018 року №28/1118-01, укладений ще до існування кредитного договору, право вимоги за яким начебто перейшло до позивача. Докази на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 року матеріали справи не містять. Наявні в матеріалах справи реєстри прав вимоги, де боржником зазначено ОСОБА_1 , самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, а є витягом з додатка до договору та його невід`ємною частиною. Витяг з Реєстру прав вимоги також не може бути визнаний належним доказом у розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК, оскільки вони подані на окремих аркушах і немає жодного підтвердження, що саме відповідач вказаний у наданому витязі з реєстру. Пунктом 5.2.4 Договору №28/1118-01 від 28.11.2018 року передбачено обов`язок фактора в строк до 10 робочих днів з моменту отримання ціни продажу оформити та надіслати кожному з боржників повідомлення про відступлення права вимоги до фактора. ОСОБА_1 вказує на те, що відповідно до п.12 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року його невід`ємною частиною є додатки №1, №2, №3, які надані позивачем в якості доказів без їх підпису. Звертає увагу на розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений від первинного кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якому зазначено, що відповідачем сплачено повністю тіло кредиту в сумі 25000 грн та відсотки в сумі 28480 грн, про що свідчить порожня колонка 8, як погашення боргу повністю та відсутності залишку боргу по кредиту в цілому. Тож навіть при ймовірному доведенні позивача права вимоги за цим кредитним договором, жодна сума стягненню з відповідача не підлягає. ОСОБА_1 вважає, що оскільки відомості, які становлять банківську таємницю, отримано на підставі ухвали Борзнянського районного суду Чернігівської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а не на підставі рішення суду в рамках окремого провадження, відповідь АТ КБ «ПриватБанк» не може бути прийнята до уваги під час ухвалення рішення по справі.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Позивач вказує, що при заповненні заявки на кредит відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, він отримав свій примірний електронного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу в будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті товариства в особистому кабінеті. За доводами позивача, наданий ним кредитний договір №511558697 є оригінальним документом, оскільки підпис боржника відображено шляхом накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Також ТОВ «Юніт Капітал» посилається, що первинний кредитор вжив усіх необхідних заходів для ідентифікації та перевірки особи позичальника, здійснив комплексну перевірку у тому числі його кредитоспроможності, що забезпечило достовірне підтвердження особи відповідача та унеможливили укладення договору будь-якою іншою особою. Звертає увагу, що надані платіжні інструкції про перерахування коштів містять підпис та печатку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», жодного юридичного факту щодо помилкового або неналежного переказу на рахунок відповідача коштів за кожною з транзакцій не встановлено, отже позивач документально підтвердив виконання перерахування коштів позичальнику. ТОВ «Юніт Капітал» вказує, що виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії – з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року. Сторони виконали умови договору факторингу належним чином: підписали договір, уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Також вказує, що фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникнути як до, так і після укладення договору факторингу. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції. 
Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з цим позовом до суду.
Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Так, порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).
По справі встановлено, що 14 серпня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір кредитної лінії №511558697, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 25 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.16-25). Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу (п.3.1. договору). За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які визначають наступним чином: за період від дати видачі кредиту до 13 вересня 2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 153,300 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,420 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним; у разі якщо позичальник вчинити описані в п.3.2. договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 13 вересня 2023 року проценти нараховуються за ставкою 383,250 відсотків річних, що на день укладення договору становить 1,050 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (далі – індивідуальна процентна ставка); після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,700 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,980 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п.8.1., 8.3. договору).
Договір № 511558697 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором ZSJP.
Відповідно до платіжного доручення від 14 серпня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на платіжну картку ОСОБА_1 25 000,00 грн (а.с.48).
Із розрахунку заборгованості за договором № 511558697 від 14 серпня 2023 року вбачається, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 10.01.2024 становить 114077.00 грн, з яких: 25000,00 грн – сума заборгованості за тілом кредиту, 89077 грн – сума заборгованості за відсотками. Даний розрахунок заборгованості був здійснений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 89-92).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Прийнявши до уваги надані позивачем докази, суд першої інстанції вважав доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору в електронному вигляді, фактичну видачу коштів кредитором боржнику та неналежне виконання ОСОБА_1 свого обов`язку з повернення кредитних коштів.
Колегія суддів Чернігівського апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що 14 серпня 2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога » та ОСОБА_1 було укладено договір №511558697 кредитної лінії за умовами якого було перераховано кошти у розмірі 35000 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 , належність якого саме відповідачу було підтверджено АТ « Приват Банк».
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про ненадання належних доказів укладання електронного договору, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «;Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на її контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.
Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до особистого кабінету, використання її персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису. Після зарахування коштів не звернувсь до банку з запитом про джерело надходження коштів на його рахунок. Також матеріали справи не містять доказів Центрального засвідчувального органу https://czo.gov.ua які б підтверджували відсутність електронних підписів сторін у договорі.
Доказів того, що персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариством для укладення кредитного договору від імені відповідачки, останньою суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідачка не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.
Відсутні підстави також вважати договір кредитної лінії № 511558697 від 14.08.2023 року нікчемним, оскільки останній містить підписи сторін договору вчинені ними в електронній формі.
Отже, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 14.08.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії №511558697 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора та погодження сторонами усіх його істотних умов .
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01 (а.с.54-57).
Згідно з п.2.1. цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.3, 4.1 указаного договору під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.
Пунктом 8.2. договору визначено, що він закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року (а.с. 59 зворот).
31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою текст договору факторингу викладено у новій редакції. Зокрема, пункти 1.3, 4.1 викладено у такій редакції: право вимоги - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (а.с. 60-63).
Додатковими угодами (№27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року, №32 від 31 грудня 2023 року) до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії Договору факторингу продовжувався відповідно до 31 грудня 2022 року, до 31 грудня 2023 року, до 31 грудня 2024 року (а.с.65-66).
У реєстрі прав вимоги №254 від 17 жовтня 2023 року зазначено під номером 23 боржника ОСОБА_1 , кредитний договір № 511558697 від 14 серпня 2023 року з загальною сумою відступленої грошової вимоги 50 752 грн (а.с.67-68).
31 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу №31/0724-01, за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.72-75). Пунктом 1.3. вказаного договору передбачено , що «право вимоги» означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1). Розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування клієнту за цим Договором за кожен Реєстр прав вимоги відповідно до п.2.3 договору становить 100 грн, що сплачується клієнтом 5 банківських днів з дати складання кожного Реєстру прав вимоги на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті договору. 
На підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу №31/0724-01 за договором кредитної лінії №511558697 від 14 серпня 2023 року матеріали справи містять Реєстр прав вимоги, акт повернення права вимоги, реєстр прав вимоги де під № 103 зазначено про передачу права вимоги до ОСОБА_1 , платіжна інструкція № 7076 від 05 серпня 2024 року ( а.с. 75 зворот,76-79)
14.03.2025 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу № 140325-У, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором (Додаток № 17).
За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт – відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до п. 1.2. договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № б/н від 14.03.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 114 077,00 грн. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників № б/н за договором факторингу № 140325-У від 14.03.2025.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 (подібні правовідносини щодо договору факторингу № 28/1118-01 та наступних відступлень) роз`яснив, що факторинг допускає відступлення як наявних, так і майбутніх вимог, при цьому для розмежування таких вимог застосовуються різні критерії (для наявної - строк платежу, для майбутньої - момент виникнення), а також наголосив на необхідності індивідуалізації права грошової вимоги та можливості його визначення не пізніше моменту виникнення відповідної майбутньої вимоги.
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач отримав кредитні кошти, але в порядку та на умовах договору не повернув, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 511558697 від 14 серпня 2023 року.
Доводи апелянта про відсутність у позивача права вимоги з огляду на укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до виникнення зобов`язання за кредитним договором є безпідставними, оскільки за змістом статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна, так і майбутня грошова вимога, а матеріали справи підтверджують, що договір № 28/1118-01 був чинним у період виникнення спірного зобов`язання та передбачав відступлення прав вимоги, конкретизованих у реєстрах прав вимоги.
При цьому конкретна вимога до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 511558697 належним чином індивідуалізована витягом з реєстру прав вимоги № 23 від 17жовтня 2023 року, який є додатком до договору факторингу та містить істотні для ідентифікації вимоги дані (боржник, номер і дата кредитного договору, склад та розмір заборгованості).
Доводи апеляційної скарги про неперехід права вимоги до наступних кредиторів спростовуються сукупністю доказів, зокрема договорами факторингу від 31 липня 2024 року №31/0724-01 та від 14.03.2025 № 140325-У, відповідними реєстрами, а також доказами здійснення оплати за відступлення права вимоги, у зв`язку з чим підстави вважати, що ТОВ «Юніт капітал» не набуло права вимоги до відповідача, відсутні.
Посилання апелянта на відсутність доказів повідомлення про відступлення права вимоги у порядку пункту 4.21 кредитного договору не впливає на дійсність заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до статті 516 ЦК України така заміна здійснюється без згоди боржника, а статтею 517 ЦК України передбачено право боржника вимагати доказів переходу права вимоги, які у цій справі надані та оцінені судом.
Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом.
Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру відсотків за користування кредитом.
Закон України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Оскільки договір про відкриття кредитної лінії №511558697 від 14.08.2023 року укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», однак після набрання чинності цим Законом строк дії договору продовжувався, відтак положення цього Закону застосовуються до договору про відкриття кредитної лінії №511558697 від 14.08.2023 року, на підставі якого з відповідача стягується заборгованість.
Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії № 511558697 від 14.08.2023 свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховано в межах строку дії кредитного договору та за процентною ставкою, визначеною його умовами, що свідчить про правомірність їх нарахування.
Однак, враховуючи встановлений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, починаючи з 24 грудня 2023 року протягом перших 120 днів, тобто до 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки для нарахування відсотків за користування кредитними коштами не міг перевищувати 2,5 % в день від залишку неповерненої суми кредиту, а з 22 квітня 2024 року 1.5 %.
Нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося з 14.08.2023 по 13.09.2023 за зниженою процентною ставкою 0,420%, з 13.09.2023 року по 17.09.2023 за зниженою відсотковою ставкою у розмірі 1.050%, з 18.09.2023 року по 10.01.2024 за стандартною процентною ставкою 2.980 %, та в межах строку ДО 13.09.2028 року, що відповідає пунктам 7.3,8.3.1,8.3.2,8.4 кредитного договору від 14.08.2023 №511558697.
З огляду на вимоги положень частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» відсотки за процентною ставкою 2.980 % підлягали нарахуванню лише до 23 грудня 2023 року.
Оскільки за період з 24 грудня 2023 року до 10 січня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2.5 %, кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами за цей період в розмірі 11250 грн. (25000 грн. х 2,5 % х 18 днів = 11250 грн грн.)
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 86917 грн ( за період з 14.08.2023 року по 23.12.2023 року у сумі – 75667 грн та за період з 24.12.2023 року по 10.01.2024 року у сумі – 11250 грн).
Отже, заборгованість ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії №511558697 від 14.08.2023 року становить 111917 грн, з яких 25000 грн заборгованість за кредитом, а 86917 грн заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «Юніт капітал» підлягає частковому задоволенню, а рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2026 року в частині визначеного до стягненя з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» розміру заборгованості за кредитом, відсотках, судового збору та витратах на професійну правничу допомогу - зміні, шляхом зменшення розміру визначеної до стягнення кредитної заборгованості з 114077 грн до 111917 грн, відсотків з 89077 до 86917 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог ТОВ «Юніт капітал» на суму 111917 грн ( тобто на 98.11%) слід змінити рішення суду першої інстанції і в частині стягнення з Ісаєнка на користь ТОВ «Юніт капітал» судового збору, зменшивши суму 2422,40 грн до 2376,37 грн та правничої допомоги з 7000 грн до 6867 грн.
Оскільки апеляційна скарга ТОВ «Юніт капітал» підлягає частковому задоволенню, то відповідно з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт капітал» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3564,56 за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 263, 374, 376 ч.1 п.3, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2026 року в частині визначеного до стягненя з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» розміру заборгованості за кредитом, відсотках, судового збору та витратах на професійну правничу допомогу - змінити, зменшивши розмір визначеної до стягнення кредитної заборгованості з 114077 грн до 111917 грн, відсотків з 89077 до 86917 грн, судового збору з 2422,40 грн до 2376,37 грн, правничої допомоги з 7000 грн до 6867 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» на користь ОСОБА_1 3564,56 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст рішення складено 15 травня 2026 року. 

Головуючий: Судді: