Справа № 761/23971/25
Провадження № 2/761/2763/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

09 жовтня 2025 року 
Шевченківський районний суд м. Києва 
в складі:
головуючого судді: Кондратенко О.О.
при секретарі: Кузніцовій Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду в м. Києві за правилами позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Європейська агенція з повернення боргів? до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

В червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю ? Фінансова компанія ?Європейська агенція з повернення боргів? (надалі - ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів?) звернулось до Шевченківського районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просило суд: 
-стягнути з ОСОБА_1 на його (ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів?) користь заборгованість:
за договором №250072 про надання споживчого кредиту від 27 січня 2022 року в сумі 14 581, 00 грн.;
за договором №5509090 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2022 року в сумі 11 489, 84 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028, 00 грн. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 січня 2022 року між ТОВ ?Селфі Кредит? та ОСОБА_2 було укладено договір №250072 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого товариство надає споживачу кредит у гривні у розмірі 7 000, 00 грн., строком на 61 день, зі сплатою стандартної процентної ставки - 1, 90 % в день, занижена процентна ставка 0,38 % в день.
27 січня 2022 року між ТОВ ?Селфі Кредит? та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору №250072 про надання споживчого кредиту від 27 січня 2022 року. Відповідно до умов додаткової угоди, сторони домовились продовжити строк кредитування на 30 днів, з кінцевим терміном повернення кредиту: 29 березня 2022 року, в межах якого застосовується стандартна процентна ставка, визначена договором. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою складає: 9 900, 84%. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає: 10 990, 00 грн.
29 лютого 2024 року між ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? та ТОВ ?Селфі Кредит? було укладено договір факторингу № 29022024, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №29022024 від 29 лютого 2024 року.
08 лютого 2022 року, між ТОВ ?Авентус Україна? та ОСОБА_2 було укладено договір №5509090 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3 100, 00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1, 99 % в день. 
19 червня 2023 року між ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? та ТОВ ?Авентус Україна? було укладено Договір факторингу №19062023, відповідно до якого ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? отримало право вимоги за договором №5509090 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2022 року, укладеного з відповідачем.
Відповідач, взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлені умовами кредитних договорів, не здійснює, заборгованість не повертає. Внаслідок неналежного виконання умов договорів, утворилася заборгованість по договору №250072 про надання споживчого кредиту від 27 січня 2022 року у розмірі 14 581, 00 грн., а по договору №5509090 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2022 року у розмірі 11 489, 84 грн.
Оскільки, в добровільному порядку відповідач виниклу заборгованість не погашає, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Відповідач, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався; відзив на позовні вимоги до суду не надіслав. 
Представник позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; в позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд справи за відсутності представника, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причини неявки суду не сповістив; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки, позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Згідно з вимогами ст.629 ЦК України, договір є обов?язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов?язків.
Згідно ст.1054 ЦК України, кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Положеннями ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Перевіряючи обставини по справі судом встановлено, що 27 січня 2022 року між ТОВ ?Селфі Кредит? та ОСОБА_1 було укладено договір №250072 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого товариство надає споживачу кредит у гривні у розмірі 7 000, 00 грн., строком на 61 день, зі сплатою стандартної процентної ставки - 1, 90 % в день, занижена процентна ставка 0,38 % в день.
27 січня 2022 року між ТОВ ?Селфі Кредит? та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору №250072 про надання споживчого кредиту від 27 січня 2022 року. Відповідно до умов додаткової угоди, сторони домовились продовжити строк кредитування на 30 днів, з кінцевим терміном повернення кредиту: 29 березня 2022 року, в межах якого застосовується стандартна процентна ставка, визначена договором. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою складає: 9 900, 84%. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає: 10 990, 00 грн.
Згідно п.2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Позивач свої зобов?язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 
Як вбачається із довідки №1-1905, виданої 19 травня 2025 року ТОВ ?Універсальні платіжні рішення?, 27 січня 2022 року 17:59:04 на суму 7 000, 00 грн., номер карти, номер транзакції в системі іРау.ua - 133972781, призначення платежу: зарахування 7 000, 00 грн. на карту НОМЕР_2 . 
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 29 лютого 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить14 581, 00 грн., з яких сума боргу за кредитом (тілом кредиту) - 7 000, 00 грн.; проценти за користування кредитом - 7 581, 00 грн.
08 лютого 2022 року, між ТОВ ?Авентус Україна? та ОСОБА_2 було укладено договір №5509090 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3 100, 00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1, 99 % в день. 
Згідно п.2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи реквізити платіжної картки № НОМЕР_2 .
Однак, з боку позивача суду не було надано доказів, щодо належного виконання положень п. 2.1 Договору.
Крім того, позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування інформації про перерахування коштів, у випадку, якщо такі відомості у нього відсутні.
19 червня 2023 року між ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? та ТОВ ?Авентус Україна? було укладено Договір факторингу №19062023, відповідно до якого ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? отримало право вимоги за договором №5509090 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2022 року, укладеного з відповідачем.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Із прийняттям Закону України ?Про електронну комерцію? від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України ?Про електронну комерцію? визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ?Про електронну комерцію?, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України ?Про електронну комерцію?).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз?яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз?яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України ?Про електронну комерцію?).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України ?Про електронну комерцію?.
Відповідно до ст.12 Закону України ?Про електронну комерцію? визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ?Про електронний цифровий підпис?, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Отже, підписанням договорів про споживчий кредит, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що договори позики підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірних правочинів.
29 лютого 2024 року між ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? та ТОВ ?Селфі Кредит? було укладено договір факторингу № 29022024, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №29022024 від 29 лютого 2024 року.
Відповідно до Реєстру боржників від 29 лютого 2024 року до Договору факторингу №267081 від 29 лютого 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 10 981, 50 грн., з яких - 5 000, 00 грн. сума заборгованості за кредитом (тіло); 5 981, 50 грн. - сума заборгованості за процентами.
19 червня 2023 року між ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? та ТОВ ?Авентус Україна? було укладено Договір факторингу №19062023, відповідно до якого ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? отримало право вимоги за договором №5509090 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2022 року, укладеного з відповідачем.
Відповідно до витягу із Реєстру боржників від 29 червня 2023 року до Договору факторингу №19062023 від 19 червня 2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 11 489, 84 грн., з яких - 3 100, 00 грн. сума заборгованості за кредитом (тіло); 8 389, 84 грн. - сума заборгованості за процентами.
Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов?язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом з тим, положеннями ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов?язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов?язання клієнта перед фактором. Зобов?язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов?язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст.95 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов?язання.
Вказані висновки щодо застосування ч.1 ст.1050 та ст.625 ЦК України у їх взаємозв?язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020р. у справі № 912/1120/16.
Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості по договору №250072 про надання споживчого кредиту від 27 січня 2022 року, укладеного між ТОВ ?Селфі Кредит? та ОСОБА_1 . 
Також, відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованостіза вищезазначеним договором №250072 про надання споживчого кредиту від 27 січня 2022 року, як і не надано доказів належного виконання зобов?язань.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 29 лютого 2024 року, заборгованість відповідача за договором позики складає 14 581, 00 грн., з яких: сума боргу за кредитом (тілом кредиту) - 7 000, 00 грн.; проценти за користування кредитом - 7 581, 00 грн.
Отже, оскільки, умовами кредитного договору, було визначено строк кредитування - 61 день з 27 січня 2022 року по 29 березня 2022 року, а тому, позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 29 березня 2022 року, судом не встановлено, що строк кредитування сторонами було продовжено в установленому законом порядку.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по договору №250072 про надання споживчого кредиту від 27 січня 2022 року підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 10 990, 00 грн. (7 000, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3 990, 00 грн. - проценти за користування кредитом за період з 27 січня 2022 року по 29 березня 2022 року).
Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості по договору №5509090 про надання споживчого кредиту, укладеного 08 лютого 2022 року, між ТОВ ?Авентус Україна? та ОСОБА_2 , то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Відповідач в судове засідання не з?явився, не підтвердив факт отримання кредитних коштів по договору №5509090 про надання споживчого кредиту, укладеного 08 лютого 2022 року.
Водночас, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже, не є належним доказом існування боргу.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України ?Про бухгалтерський облік та фінансову звітність?. Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20 та інших.
Крім того, варто зазначити, що суд позбавлений можливості встановити чи дійсно до позивача перейшло право вимоги за договором позики №5509090, укладеними із ОСОБА_1 , оскільки, до Договору факторингу №19062023, укладеного між ТОВ ?Авентус Україна? та ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? позивач надав витяг з Реєстру боржників до Договору, який в порушення умов Договору та чинного законодавства підписаний лише представником позивача.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивач не надав доказів, що відповідачу були надані в розпорядження грошові кошти, не надано доказів, що до позивача перейшло право вимоги за договором №5509090 від 08 лютого 2022 року, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ ?ФК ?Європейська агенція з повернення боргів? задоволенню не підлягають. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн.
На підставі викладено та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 223, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 525, 526, 533, 551, 610, 612, 624, 1054 ЦК України суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Європейська агенція з повернення боргів? (ЄДРПОУ 35625214, місцезнаходження: м. Київ, вул. С.Петлюри) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Європейська агенція з повернення боргів? заборгованість за договором №250072 про надання споживчого кредиту від 27 січня 2022 року у розмірі 10 990 (десять тисяч дев?ятсот дев?яносто) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Європейська агенція з повернення боргів? відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: