ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2026 року	справа № 380/1337/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач-2), у якій просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 1338500213180 від 07.11.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яке на підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно вимог п. 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування позовних вимог, вказала, що з 12.08.2025 їй призначено пенсію за віком. На день досягнення пенсійного віку вона працювала в державній установі «Львівський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» (ДУ «Львівський ОЦКПХ МОЗ») на посаді лікаря-паразитолога мікробіологічної лабораторії Дрогобицького міськрайонного відділу. Загальний страховий стаж роботи на посадах медичного персоналу в закладах охорони здоров`я становить понад 30 років. До отримання пенсії за будь-яким іншим видом позивач не зверталась. Вважає рішення про відмову протиправним, оскільки: наказом МОЗ України від 28.10.2002 № 385 центри контролю та профілактики хвороб віднесено до закладів охорони здоров`я; її посада лікаря-паразитолога є посадою медичного персоналу; Переліком № 909 (розділ ІІ) передбачено право на грошову допомогу для лікарів та середнього медичного персоналу незалежно від найменування посад; ПФУ неправомірно ототожнив право на грошову допомогу із правом на пенсію за вислугу років, тоді як це різні правові інститути. Тому позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою від 02.02.2026 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 16.02.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало на адресу суду відзив, в якому проти позову заперечив. Вказав, що ДУ «Львівський ОЦКПХ МОЗ» згідно зі статутом є санітарно-профілактичним закладом охорони здоров`я, а Переліком № 909 не передбачено право на призначення пенсії за вислугу років лікарям та середньому медичному персоналу санітарно-профілактичних закладів. Також посилається на правову позицію Верховного Суду у постанові від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а щодо необхідності факту роботи в день досягнення пенсійного віку на відповідних посадах. Просив у задоволенні позову відмовити.
На адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що виплата грошової допомоги є дискреційним повноваженням пенсійного органу, а суд не може підміняти пенсійний орган у питаннях призначення пенсійних виплат. Зазначив, що ДУ «Львівський ОЦКПХ МОЗ» згідно зі статутом є санітарно-профілактичним закладом охорони здоров`я, а Переліком № 909 не передбачено право на призначення пенсії за вислугу років лікарям та середньому медичному персоналу санітарно-профілактичних закладів. Просив у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 з 12.08.2025 є отримувачем пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області. Розмір пенсійної виплати з 12.08.2025 становив 7 931,35 грн.
Відповідно до довідки ДУ «Львівський ОЦКПХ МОЗ» № 05/3678/25-20 від 16.10.2025, позивач працювала в зазначеній установі: на посаді лікаря-бактеріолога мікробіологічної лабораторії Дрогобицького міськрайонного відділу з 02.01.2013 (наказ № 31-Кд від 02.01.2013); з 10.04.2013 – переведена на посаду лікаря-паразитолога мікробіологічної лабораторії Дрогобицького міськрайонного відділу (наказ № 79-Кд від 10.04.2013); з 01.10.2025 – переведена на посаду лікаря-паразитолога мікробіологічної лабораторії Дрогобицького районного відділу. 
Вказані обставини також підтверджуються відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.08.1982.
На день досягнення пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивач працювала на посаді лікаря-паразитолога в ДУ «Львівський ОЦКПХ МОЗ». Цією ж довідкою підтверджено, що зазначені посади відносяться до посад лікарського медичного персоналу відповідно до порядку, передбаченого наказом МОЗ СРСР № 300 від 29.04.1969 та додатком № 39 до наказу МОЗ України від 23.02.2000 № 33.
Також матеріалами справи підтверджено, що ДУ «Львівський ОЦКПХ МОЗ» є правонаступником ДУ «Львівський обласний лабораторний центр МОЗ України», яка, в свою чергу, є правонаступником Дрогобицької районної санітарно-епідеміологічної станції, в якій позивач працювала з 06.12.1995 по 25.12.2012. 
Загальний стаж роботи позивача на посадах медичного персоналу в установах, підпорядкованих МОЗ України (з урахуванням роботи в 4-й міській клінічній лікарні м. Львова, де позивач працювала лікарем-інфекціоністом поліклініки з 25.11.1991 по 04.12.1995), перевищує 30 років.
До звернення за пенсією за віком позивач не отримувала будь-якої іншої пенсії, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.
Позивач 31.10.2025 звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення грошової допомоги, згідно з п. 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.11.2025 № 133850021318 відмовлено у позивачу призначенні спірної грошової допомоги у зв`язку з тим, що на день досягнення пенсійного віку позивач не працював в закладах охорони здоров`я, робота в яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Переліку №909.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керується таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 30 до 35 років за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Такий перелік затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі – Перелік № 909). Розділом II Переліку № 909 в галузі охорони здоров`я передбачено право на одноразову грошову виплату для лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в таких закладах та установах: лікарняні заклади; лікувально-профілактичні заклади особливого типу; лікувально-трудові профілакторії; амбулаторно-поліклінічні заклади; заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги; заклади переливання крові; заклади охорони материнства і дитинства; санаторно-курортні заклади; установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями); санітарно-епідеміологічні заклади; діагностичні центри.
Примітка 2 до Переліку № 909 встановлює, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Суд зазначає, що правова позиція Верховного Суду чітко розмежовує право на грошову допомогу та право на пенсію за вислугу років. Так, Верховний Суд неодноразово наголошував: «Право на грошову допомогу не є тотожним праву на призначення пенсії за вислугу років». Для виникнення права на грошову допомогу достатньо того, щоб особа працювала на відповідній посаді в закладі, який «дає право» на таку пенсію – тобто є закладом охорони здоров`я відповідного типу, – і мала необхідний страховий стаж. Сама пенсія за вислугу років при цьому не повинна бути призначена.
Суд не погоджується з доводами відповідачів про те, що ДУ «Львівський ОЦКПХ МОЗ» не є закладом, передбаченим Переліком № 909, з огляду на таке.
Наказом МОЗ України від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліку закладів охорони здоров`я» лабораторні центри та центри контролю та профілактики хвороб прямо віднесено до закладів охорони здоров`я (закладів громадського здоров`я, санітарно-профілактичних закладів). Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я заклад охорони здоров`я – це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Перелік № 909 в розділі ІІ (охорона здоров`я) прямо передбачає право для лікарів та середнього медичного персоналу в «установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби» та «територіальних органів Держсанепідслужби». ДУ «Львівський ОЦКПХ МОЗ» є правонаступником Дрогобицької районної санітарно-епідеміологічної станції, яка безпосередньо відносилась до системи органів Держсанепідслужби. Перейменування та реорганізація установи не змінює характеру виконуваної роботи і не може позбавляти медичних працівників права на отримання грошової допомоги, гарантованої законом.
Зі змісту оскарженого рішення, слідує, що відповідач-1 визнає той факт, що центри контролю та профілактики хвороб є закладами охорони здоров`я, і водночас робить протилежний висновок про відсутність права на допомогу. Така внутрішня суперечність рішення відповідача свідчить про його необґрунтованість.
Довідкою роботодавця та трудовою книжкою підтверджено, що позивач обіймала посаду лікаря (бактеріолога/паразитолога) – тобто є лікарем, медичним персоналом за спеціальністю, незалежно від найменування конкретної посади. Примітка 2 до Переліку № 909 прямо вказує на незалежність від найменування закладів і установ.
Суд також звертає увагу, що сама установа-роботодавець у довідці від 16.10.2025 № 05/3678/25-20 засвідчила, що посади позивача відносяться до посад лікарського медичного персоналу. Ця довідка не була спростована відповідачами та не взята ними до уваги при прийнятті оскаржуваного рішення.
З огляду на наведене, суд вважає за необхідне визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 133850021318 від 07.11.2025.
При винесенні рішення судом враховується, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Також суд враховує, що у справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним і скасування рішення відповідача-1 №133850021318 від 07.11.2025 про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача-1 здійснити нарахування та виплату позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Ураховуючи те, що відповідачем-2 не дотримано зазначених критеріїв при розгляді звернення позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, такі дії не можуть вважатись правомірними.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки, рішенням у справі встановлено порушення прав позивача відповідачем-1, то судові витрати слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань саме відповідача-1.
Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 133850021318 від 07 листопада 2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ЄДРПОУ 20490012) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.