ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1044/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №706/89/26 Категорія: 304090000 	Орендарчук М.П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді  	Василенко Л. І., Новіков О. М.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 25.02.2026 (повний текст складено 25.02.2026, суддя в суді першої інстанції Орендарчук М. П.) у цивільній справі за позовом АТ «Таскомбанк» до  ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, 

в с т а н о в и в :

у січні 2026 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість за договором № 002/10915972-SP від 23.07.2021, що станом на 30.09.2025 складає: 48 107,23 грн, в т.ч.: по основному боргу – 24 601,2 грн; по процентах – 1 568,37 грн; по річним процентам (в т. ч. прострочена) – 21 937,66 грн, та судові витрати, мотивуючи про те, що ОСОБА_2 , як позичальник, не виконав належним чином свої зобов`язання по кредитному договору,внаслідок чого у нього перед банком утворилася зазначена заборгованість.
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 25.02.2026 позов відхилено із вказівкою на те, що надані позивачем у якості додатків до позову докази мають неналежну якість зображення та їх не можливо прочитати і встановити їх зміст, отже позовні вимоги у справі не доведено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача Матула В. Ю. подала 30.03.2026 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги.
Вказує, що банком надано належні докази у підтвердження заявлених позовних вимог, а в разі неможливості суду встановити їх зміст – він міг витребувати докази належної якості у позивача.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 107,23 гривень. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що позивач АТ «ТАСКОМБАНК» надало довідку про те, що відповідач ОСОБА_2 з 23.07.2021 є власником поточного рахунку у валюті гривні № НОМЕР_1 , який відкрито до заяви-анкети 493660 з номером кредитного договору №002/10915972-SP від 27.07.2021, № картки НОМЕР_2 , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с.13).
Згідно виписки по особовим рахункам кредитного договору №002/10915972-SP (а.с.21-52) зафіксовано систематичний рух коштів за рахунком відповідача ОСОБА_2 , який полягав у розрахунках у торгівельних мережах, поповненнях різноманітних рахунків та переказах коштів відповідачем, а також систематичні погашення на користь банку певних грошових сум.
Позивач у справі стверджує про те, що 23.07.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем ОСОБА_2 , як позичальником, укладено договір у вигляді ЗАЯВИ-АНКЕТИ № 002/10915972-SP щодо приєднання до публічної пропозиції АТ«ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank. 
Указані обставини підтверджено фотокарткою (а.с.20) на якій зображено світлий стіл на якому розташована темна клавіатура ноутбука. Праворуч (для спостерігача) знаходяться кілька темних комп`ютерних кабелів та, імовірно, або канцелярське приладдя, або прямокутної форми футляри чорного кольору, можливо пласкі периферичні комп`ютерні пристрої – зовнішні USB-клавіатури або й щось інше. 
Зверху всього цього лежить світлий листок паперу, верх якого зникає за кадром таким чином, що видима частина має вигляд нерівносторонньої трапеції. При цьому частина зображення, розміщеного на папері, на фото відсутня. 
На зазначеному листку паперу є 5 графічних зображень, які оточує, імовірно, текст або горизонтально розташовані смуги візерунків.
Із цього зображення листка паперу встановити чи воно відображає документ того чи іншого змісту, зокрема, правочин, літературний чи графічний твір не можливо, адже жоден знак на фото за жодних обставин не можливо визначити як знак, що використовується при написання слів будь-якою мовою.
З урахуванням наданих доказів, про які вказано вище, позивач стверджує, що станом на 30.09.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором № 002/10915972-SP від 23.07.2021 становить 48 107,23 грн, в т.ч.:
- cтрокова заборгованість по основному боргу – 24 601,20 грн;
- cтрокова заборгованість по процентах –1568,37 грн;
- заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) – 21937,66 грн.;
Для стягнення вказаних сум кредитного боргу банк подав позовну заяву у цій справі.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
За правовим висновком ВС від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма міститься у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75. 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами. 
Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру.
Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд вважає, що банком доведено у цій справі надання відповідачу кредитних коштів, однак не доведено умов кредитування, які б визначали строки та порядок повернення таких коштів з боку позичальника, а також сплату відсотків за кредитом. 
Відтак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ТАСКОМБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів апеляційного суду констатує, що за обставин цієї справи неможливо встановити строк виконання позичальником грошових зобов`язань, адже відповідні договірні зобов`язання зі строками повернення кредитних коштів в установленому письмовому порядку сторонами не погоджено. Отже визначити строк прострочення виконання грошових зобов`язань позичальника в даному випадку неможливо. Такі висновки відповідають практиці ВС у справі №697/2065/16-ц постанова від 20.11.2019.
Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «ТАСКОМБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається з тіла кредиту та простроченого тіла кредиту.
Такі висновки узгоджуються з практикою ВС у постанові від 12.02.2020 у справі №365/159/19.
Отже за обставин даної справи є доведеними позовні вимоги в частині стягнення з позичальника тіла кредиту у сумі 24 601,20 грн.
Зазначених обставин суд першої інстанції, повністю відмовляючи у позовних вимогах у справі, не врахував та не обґрунтовано зазначив про недоведеність позовних вимог лише з посиланням на ненадання банком копії кредитного договору.
Апеляційний суд відхиляє вимоги скаржника про необхідність стягнення відсотків за кредитом у зв`язку з ненаданням судам першої та апеляційної інстанцій належним чином укладеного кредитного договору з умовами нарахування та сплати відсотків, нарахованих позичальнику за користування кредитними коштами.
Апеляційні аргументи про те, що у разі неможливості місцевого суду встановити зміст наданої копії кредитного договору він міг витребувати докази належної якості у позивача, слід оцінити критично, оскільки питання витребування доказів у справах позовного провадження є чітко регламентованим ст. 84 ЦПК України та за загальним правилом саме на сторони, а не на суд, покладено обов`язок доказування (ст.ст.12, 81 ЦПК України), тобто надання доказів для оцінки судом у підтвердження своїх вимог чи заперечень. 
При цьому саме банк є володільцем оригіналу кредитного договору та аргументів про його втрату не наводить, а відтак саме від волі позивача залежить об`єктивна можливість надання суду для дослідження вказаного правочину. 
Так позивач був обізнаний про причини відхилення позовних вимог судом першої інстанції з підстав відсутності примірника кредитного договору, однак і при апеляційному оскарженні такого договору також не надав.
За обставин даної справи вести мову про те, що особа, яка від імені банку підписували позовну заяву та апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 , не розуміла внаслідок певних своїх особливостей зміст зображення на а.с.20 та можливість його використання у доказуванні, або зловмисно діяла всупереч інтересам свого довірителя підстав не має.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 25.02.2026 у даній справі належить скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відтак подана у даній справі апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частки позовних вимог (51%) з відповідача на користь позивача слід стягнути 3394,56 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 25.02.2026 у даній цивільній справі –змінити, скасувавши в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Позовні вимоги АТ «Таскомбанк» до  ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за тілом кредиту – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь АТ «Таскомбанк» за договором № 002/10915972-SP від 23.07.2021 заборгованість за тілом кредиту у сумі 24 601,20 грн та 3394,56 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
У решті рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 25.02.2026 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 05.05.2026.

Суддя-доповідач

Судді