Справа № 420/868/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення №62 Військової частини НОМЕР_1 про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 , винесене 09.01.2026 року заступником начальника відділу - начальником 4 відділення інспекторів ПС впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майором ОСОБА_2 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до акту про встановлення факту догляду за особою він здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 , яка є його рідною матір`ю.
09.01.2026 року при перетинанні разом із своєю матір`ю державного кордону України через пункт пропуску «Паланка-Маяки-Удобне», позивачем було надано уповноваженій особі НОМЕР_2 прикордонного загону прикордонної служби України необхідний перелік документів.
За результатами проходження прикордонного контролю уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу було видано рішення від 09.01.2026 року №62 про відмову в перетинанні державного кордону України. 
Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся за захистом власних прав та інтересів до адміністративного суду.
Ухвалою суду по справі №420/868/26 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи в електронній формі. 
Під час розгляду справи до суду від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що позивачем для виїзду за межі України надано паспорти для виїзду за кордон, ЕВОД, висновок ЛКК, висновок №2/564, висновок від 18.09.2025 року, паспорти громадянства України та документи, які підтверджують родинні зв`язки, а саме свідоцтво про народження № НОМЕР_3 . Втім слід зазначити, що у сукупності даних документів було недостатньо для прийняття позитивного рішення за Правилами №57, з огляду на те, що жодного твердження про потребу у постійному сторонньому догляді висновок ЛКК за формою №080-4/о від 18.09.2025 року №2/564 не містить, що суперечить висновку ЛКК від 18.09.2025 року №2/564, тобто інформація в обох документах відрізняється. Крім того, позивач не надав на перевірку акту встановлення факту здійснення догляду, що прямо передбачено абзацом 9 пункту 2-1 Правил №57. Так як у позивача даного акту не було на момент перевірки документів, слід дійти висновку що позивач не мав при собі всіх необхідних документів, встановлених абзацом 9 пункту 2-1 Правил №57, що і призвело до винесення рішення про відмову. Також відповідач зазначив, що наявність відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за своєю правовою природою, різняться як законодавчими нормами, якими такі регулюються, так і органами, що визначають їх наявність. Тому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує військовозобов`язаній особі безперешкодний виїзд за межі України у воєнний час.
Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Судом за час розгляду справи встановлено наступне.
09.01.2026 року ОСОБА_1 при перетинанні державного кордону України разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 через пункт пропуску Паланка-Маяки-Удобне, надав уповноваженій особі ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні документи: 
паспорти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для виїзду за кордон;
витяг із «Резерв+», сформований 07.01.2026 року; 
висновок ЛКК віл 18.09.2025 року;
висновок №2/564 від 18.09.2025 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної допомоги з догляду на непрофесійній основі;
паспорти громадян України серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 ;
свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 .
Водночас, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.01.2026 року №62 позивачу було відмовлено в перетинанні державного кордону України на підставі: Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну гр. України», п.2-1 Правил перетинання ДК гр. України, затверджених ПКМУ №57 від 27.01.1995 року, п.11 наказу МОЗ №407.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням та вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся за захистом власних прав та інтересів в адміністративному судочинстві з позовом у справі №420/868/26.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України врегульовані Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI (далі – Закон №1710-VI).
За ч.1 ст.2 Закону №1710-VІ прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про Державну прикордонну службу України", іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України (ч.1 ст.3 Закону №1710-VІ).
Згідно ч.3 ст.6 Закону №1710-VІ пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Відповідно до ч.4 ст.6 Закону №1710-VІ прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
За ч.1-2 ст.14 Закону №1710-VІ іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 року №457 затверджено форму Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, відповідно до якої в рішенні обов`язково зазначається причина відмови громадянину України в перетинанні державного кордону України із зазначенням підстав та строків тимчасового обмеження громадянина України у праві на виїзд з України.
Як вбачається із спірного рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.01.2026 року, позивачу було відмовлено в перетинанні державного кордону України, посилаючись на Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2.-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, та п.11 наказу МОЗ №407.
З цього приводу суд зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року №407 (в редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 27.11.2025 року №1811) було затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду», яка визначає порядок видачі та заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду» (далі — Висновок) (далі – Інструкція №407).
За п.3 Інструкції №407 висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.
Згідно п.9 Інструкції №407 висновок підписується членами ЛКК із проставленням дати видачі, після чого засвідчується печаткою закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п.11 Інструкції №407 особам, яким інвалідність встановлено безстроково, Висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлено на певний строк, Висновок видається на строк не більше, ніж до завершення строку, на який їм встановлено інвалідність, але не менше, ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб Висновок видається на строк 12 місяців з дати видачі.
Як вбачається з наданого до суду висновку №2/564 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної допомоги з догляду на непрофесійній основі, він виданий 18.09.2025 року та дійсний до 17.09.2026 року.
При цьому, в оскаржуваному рішенні відповідач посилався на порушення позивачем п.11 Інструкції №407.
Позивач в адміністративному позові зазначив, що співробітники прикордонної служби 09.01.2026 року усно йому повідомили, що відповідно до висновку №2/564 датою видачі є 18.09.2025 року, дійсний висновок до 17.09.2026 року, хоча повинно бути зазначено, що висновок дійсний до 18.09.2026 року. За твердженням позивача, саме вказане зауваження співробітників прикордонної служби стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 09.01.2026 року.
Разом з тим, на думку суду, зазначення у висновку №2/564 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної допомоги з догляду на непрофесійній основі в графі «висновок дійсний до» дати « 17.09.2026 року» відповідає терміну 12 місяців, зазначеному в п.11 Інструкції №407, оскільки, на переконання суду, термін дії вказаного висновку починає спливати з дня його затвердження і діє по 17.09.2026 року включно.
На думку суду, зауваження щодо зазначення дати, до якого дійсний вищевказаний висновок №2/564, на думку суду, є проявом з боку НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України надмірного формалізму.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року було затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі – Правила №57) (у редакції від 01.01.2026 року), які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону.
За п.п.1 п.2 Правил №57 перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Згідно абз. 4 п.2-1 Правил №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд. Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.
Тобто, у разі введення на території України воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які мають одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують здійснення догляду за своїми батьками, що підтверджується Актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків.
При цьому, Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у м. Києві та м. Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.
Тобто, Акт встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків має обов`язково надаватися особою, яка має намір перетнути державний кордон України під час дії воєнного стану через наявність одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, яких ця особа супроводжує для виїзду за межі України.
При цьому, судом встановлено, що в матеріалах справи міститься Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 24.09.2025 року, складений на підставі висновку Комісії при Ренійській міській раді, в якому зазначено, що позивач дійсно постійно доглядає за своєю матір`ю – ОСОБА_3 .
Водночас, матеріали справи не містять доказів надання позивачем примірнику вищевказаного Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 24.09.2025 року, при спробі перетину державного кордону України 09.01.2026 року. Більш того, позивач самостійно зазначає в адміністративному позові перелік документів, який був ним наданий 09.01.2026 року уповноваженій особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , водночас, серед вказаного переліку вищезгаданого Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 24.09.2025 року немає. 
Вищевказані обставини свідчать про те, що при спробі перетину державного кордону України 09.01.2026 року з-за наявності матері із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, яку він супроводжував для виїзду за межі України, позивачем не було надано Акт встановлення факту здійснення догляду, чим самим було порушено вимоги п.2-1 Правил №57, про що правомірно було зазначено в оскаржуваному рішенні НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09.01.2026 року.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, оскаржуване рішення НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09.01.2026 року №62 про відмову в перетинанні державного кордону прийнято в межах та на підставі наданих уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону повноважень, відповідає визначеним у частині другій статті 2 КАС України критеріям, а тому є правомірним та таким, що скасуванню не підлягає.
Крім того, оскаржуване рішення має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому у разі пред`явлення позивачем всіх необхідних документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржуване рішення жодним чином не створює йому перешкод для перетину кордону України за наявності на те законних підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити.
Розподіл судових витрат не проводити.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ).
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя О.В. Білостоцький 

.