Справа № 681/371/26
Провадження 2/681/566/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року  
Полонський районний суд Хмельницької області
 
в складі: головуючого - судді Горщара А.Г.
з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит №9395230 від 31.01.2024, яка становить 25 219,60 грн та складається з: 7 875,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 16 894,60 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 450 грн - прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту, а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 662,40 грн та 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 31.01.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит №9395230, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 9 000 грн, який зобов`язувалася повернути, а також сплатити проценти за користування ним та інші платежі, що передбачені кредитним договором. 
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит у визначеній сумі. Проте, відповідачка взятих на себе зобов`язань не виконала, а тому у неї перед позикодавцем виникла заборгованість у вищевказаній сумі.
Відповідно до договору відступлення прав вимоги №109-МЛ від 29.08.2024 TOB «Мілоан» відступило для ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги за договором, укладеним з відповідачкою.
Оскільки станом на день звернення до суду заборгованість у вказаній вище сумі не сплачена, тому представник позивача просить стягнути з відповідачки зазначену заборгованість.
Ухвалою судді від 30 березня 2026 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи; за клопотанням представника позивача витребувано докази, які надійшли до суду 17.04.2026.
Відповідачці копія позовної заяви з доданими до неї документами надіслана позивачем цінним листом 19 березня 2026 року.
ОСОБА_1 , якій копія ухвали про відкриття провадження надіслана судом за зареєстрованою адресою місця проживання та отримана її матір`ю ОСОБА_2 03.04.2026, відповідно до положень ч. 3 ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача проводить заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке.
Встановлено, що 31.01.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №9395230, який був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «622986», що був надісланий позичальниці на номер телефону НОМЕР_1 , вказаний нею в анкеті-заяві на кредит, зазначене підтверджується даними кредитного договору, анкети-заяви на кредит № 9395230 від 31.01.2024 та довідки №б/н від 10.09.2025 (а.с.7-15, 49).
Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 9 000 грн, строк кредиту - 120 днів, строк кредиту складається з пільгового та поточного періодів, пільговий період складає 30 днів (з дати видачі кредиту по 01.03.2024) та поточний період 90 днів (настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 30.05.2024).
Відповідно до п.1.5. договору загальні витрати позичальника за пільговий період складають 720,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 9 720,00 грн. Загальні витрати за весь строк кредитування складають 19 350,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складає 28 350,00 грн.
Відповідно до п.п.1.5.1. комісія за надання кредиту становить 450 грн та нараховується одноразово в момент видачі кредиту за ставкою 5% від суми кредиту. 
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 270 грн, які нараховуються за ставкою 0,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 18 630,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.п.1.5.2, 1.5.3 Договору).
Відповідно до п.2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_2.
У пункті 2.3 договору сторони погодили умови його пролонгації.
Так, зокрема, згідно з п.2.3.1. та 2.3.2. сторони погодили, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що позичальнику доступна така можливість відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені п.2.3 договору та розділу 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту в розмірі, що визначається змістом додаткового договору/додаткової угоди, що підписується позичальником у зв`язку з пролонгацією та певну частку заборгованості за договором (якщо передбачено додатковою угодою/договором). Комісія за управління та обслуговування кредиту нараховується в момент підписання додаткового договору/додаткової угоди. Проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною в п.1.5.2 договору, якщо інше не буде встановлено додатковим договором/додатковою угодою, що підписується у зв`язку з пролонгацією. Якщо інше не встановлено додатковим договором/додатковою угодою, що укладається у зв`язку з пролонгацією, то у випадку, якщо позичальник протягом поточного періоду вчинить необхідні дії для поновлення пільгового періоду, то такі дії зупиняють перебіг поточного періоду до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду, після чого поточний період продовжується на кількість днів, що залишилась до його спливу на момент пролонгації. Якщо позичальник вчиняє необхідні для пролонгації дії після настання дати остаточного погашення заборгованості, такі дії зупиняють перебіг періоду прострочення до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 кредит в сумі 9 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням №121748901 від 31.01.2024 (а.с.50) та листом від АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260331/50008-БТ від 03.04.2026 (а.с.47), з яких вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську картку № НОМЕР_3 , на яку 31.01.2024 зараховано кошти в розмірі 9 000 грн. 
За даними відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №9395230 від 31.01.2024 заборгованість відповідачки нараховувалася у період з 31.01.2024 по 14.07.2024. Відповідачка тричі (21.03.2024, 02.04.2024, 22.04.2024) вносила платежі для сплати тіла кредиту в загальному розмірі 1 125 грн, відсотків в загальному розмірі 582 грн та комісії за управління та обслуговування кредиту в загальній сумі 300 грн, здійснюючи таким чином пролонгацію пільгового періоду користування кредитними коштами. Однак в повній мірі кредитні кошти відповідачкою неповернуті та заборгованість за договором не погашена. (а.с. 51-52). 
Згідно з випискою з особового рахунка залишок заборгованості станом на 09.03.2026 складає 25 219,60 грн, з них: 7 875,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 450 грн - прострочена заборгованість за комісією, 16 894,60 грн - прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 15 зворот).
Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №109-МЛ від 29.08.2024, акту приймання-передачі реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до вказаного договору, платіжної інструкції №5484 від 29.08.2024 ТОВ «Мілоан» передало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 9395230 від 31.01.2024 у розмірі заборгованості 25 179,60 грн, яка складається з 7 875 грн - залишку по тілі кредиту, 450 грн - залишку по комісії, 16 894,60 грн - залишку по відсотками для ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а останнє прийняло таке право вимоги та оплатило його (а.с.16-26).
Вирішуючи спір, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За положеннями статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).
Судом встановлено, що 31.01.2024 ОСОБА_3 уклала з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит №9395230 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Кредитодавець виконав свої обов`язки за кредитним договором та надав позичальниці кошти в сумі 9 000 грн шляхом безготівкового перерахування коштів в обумовленій договором сумі (9000 грн) на банківську картку останньої.
Відповідачка 21.03.2024, 02.04.2024 та 22.04.2024 вносила платежі на погашення тіла кредиту, відсотків за користуванням ним та комісії за управління та обслуговування кредиту, тим самим поновивши та продовживши пільговий період та строк кредитування до 14.07.2024 у відповідності до п.2.3. договору, однак в повному обсязі кредитні кошти не повернута та проценти за користування ними не сплатила, що підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення.
Кредитний договір №9395230 від 31.01.2024 та договір про відступлення прав вимоги №109-МЛ від 29.08.2024 укладені належним чином, а тому ТОВ «Коллект Центр» вправі вимагати від відповідачки сплати заборгованості за вказаним кредитним договором.
Враховуючи сплату відповідачкою 1 125 грн заборгованості за тілом кредиту, залишок такої заборгованості, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача становить 7 875 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Перевіряючи правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами за укладеним з відповідачкою кредитним договором суд виходить з такого.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
При цьому, згідно з п.17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином розрахунок заборгованості за відсотками за кредитним договором, укладеним з відповідачкою, становить: протягом пільгового періоду з 31.01.2024 по 01.03.2024 - 270,00 грн (9 000 грн тіло кредиту х 0,1 % х 30 днів), протягом поточного періоду з 02.03.2024 по 21.03.2024 - 4 140,00 грн (9 000 грн тіло кредиту х 2,3 % х 20 днів), протягом пільгового періоду з 22.03.2024 по 02.04.2024 - 103,50 грн (8 625 грн тіло кредиту х 0,1 % х 12 днів), протягом пільгового періоду з 03.04.2024 по 20.04.2024 - 148,50 грн (8 250 грн тіло кредиту х 0,1 % х 18 днів), протягом поточного періоду 21.04.2024 - 189,75 грн (8 250 грн тіло кредиту х 2,3 % х 1 день), протягом поточного періоду 22.04.2024 - 123,75 грн (8 250 грн тіло кредиту х 1,5 % х 1 день), протягом пільгового періоду з 23.04.2024 по 07.05.2024 - 118,13 грн (7 875 грн тіло кредиту х 0,1 % х 15 днів), протягом поточного періоду з 08.05.2024 по 14.07.2024 - 8 032,50 грн (7 875 грн тіло кредиту х 1,5 % х 68 днів), а всього - 13 126,13 грн. З урахуванням сплачених позивачкою коштів на погашення заборгованості у сумі 582 грн з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 12 544,13 грн.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за надання кредиту у розмірі 450 грн суд зазначає наступне.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.
Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.
Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Із матеріалів справи слідує, що умовами договору надання грошових коштів у кредит, а саме п. 1.5.1 договору, передбачено стягнення комісії за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 5% від суми кредиту одноразово і становить 450 грн.
Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак, умова кредитного договору про сплату відповідачкою на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 450 грн не може бути стягнута з ОСОБА_1 на користь позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.
Тому вимога про стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту задоволенню не підлягає.
ОСОБА_1 правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася, викладених в позовній заяві обставин належними та допустимими доказами не спростувала, власного розрахунку заборгованості не надала.
За наведених обставин позовні вимоги ТОВ «Кредит-Капітал» по сплаті заборгованості за користування кредитом по кредитному договору №9395230 від 31.01.2024, підлягає частковому задоволенню в загальному розмірі 20 419,13 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 7 875 грн та відсотків в сумі 12 544,13 грн.
Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 662,40 грн, позов задоволено частково на 81,2 % від заявлених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору у сумі 2 161,87 грн (2662,40 грн х 81,2% / 100%).
Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариством надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений з адвокатським об`єднанням «Апологет», ордер на надання правничої допомоги адвокатом Усенком М.І., акт № Д/19132 наданих послуг від 09.03.2025 та детальний опис наданих послуг до нього, відповідно до яких АО «Апологет» надана правнича допомога для Товариства у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9395230 з ОСОБА_1 на суму 8000 грн, яка полягала в наданні усної консультації, ознайомленні з матеріалами кредитної справи, погодженні правової позиції клієнта, складенні позовної заяви та подання її до суду; перерахунок вказаної суми здійснюється позивачем протягом року з моменту підписання акту наданих послуг (а.с.30-32).
Відповідачкою клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, неспівмірність таких витрат не доведено.
У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені витрати на правничу допомогу у сумі 6 496,00 грн (8 000,00 грн х 81,2% / 100%).
Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279-283, 352, 354, 355 ЦПК України  суд, -
ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №9395230 від 31.01.2024, яка складається з: 7 875 грн, - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 12 544,13 грн - прострочена заборгованість за відсотками, а всього 20 419 (двадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн 13 коп.
У решті вимог позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 161 (дві тисячі сто шістдесят одну) грн 87 коп. та 6 496 (шість тисяч чотириста дев`яносто шість) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Відповідачкою може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачкою не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: вул.Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів, поштовий індекс 79029.
Відповідачка - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя           А.Г. Горщар